Провадження № 2/641/1299/2026 	Справа № 641/10091/25 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 лютого 2026 року         м. Харків

Слобідський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Чайка І.В.,
за участю секретаря судового засідання Шумейко С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 641/10091/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі – ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 28.03.2025-100002316 від 29.03.2025 в загальному розмірі 52 361,88 грн., та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 28.03.2025-100002316, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі – 20 000 грн., строком на 140 днів, з датою повернення 15.08.2025. ОСОБА_1 не виконала умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість щодо стягнення якої позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Ухвалою суду від 25.12.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
19.01.2026 відповідачем через систему Електронний суд подано відзив на позов, в якому вона зазначила, що вважає незаконним нарахування 10 000 грн. неустойки та списання 3 000 грн. комісії. Також, вважала недоведеними вимоги позивача щодо розміру процентів, вказала, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку, а також не враховано часткової оплати за кредитним договором. Зазначила, що не ухиляється від виконання зобов`язань, готова до добровільного врегулювання спору та просила суд врахувати її добросовісну позицію.
21.01.2026 представником позивача через систему Електронний суд подано відповідь на відзив, в якій він просив позов задовольнити в повному обсязі. Вважав доводи відповідача необґрунтованими. Зазначив, що позивачем при здійсненні розрахунку було враховано факт часткової оплати та відповідно змінено суму заборгованості. Щодо заперечень відповідача стосовно нарахування неустойки вказав, що таке нарахування є правомірним відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким було внесено зміни до ЗУ «Про споживче кредитування» та прикінцевих та перехідних положень вказаного закону.
В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без участі представника позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності з урахування доводів, викладених у відзиві.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 29.03.2025 укладено кредитний договір № 28.03.2025-100002316. Відповідно до умов кредитного договору, позичальнику надається кредит у сумі 20 000 грн, на строк 140 днів, дата повернення – 15.08.2025, процентна ставка – 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, комісія за надання кредиту – 15% від суми кредиту, неустойка – 200 грн, що нараховується за кожен день невиконання чи неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобов`язання. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № 5457-08XX-XXXX-1891.
Згідно з довідкою ТОВ «Універсальні платежі» від 19.12.2025 року, на платіжну картку № НОМЕР_1 було перераховано кошти в розмірі 20 000 грн., номер транзакції в системі iPay.ua – 694767980, призначення платежу – видача за договором кредиту № 28.03.2025-100002316.
Відповідно до довідки – розрахунка у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором № 28.03.2025-100002316 в загальному розмірі 52 361,88 грн, з яких: тіло кредиту – 19 982,03 грн, проценти – 22 379,85 грн, неустойка – 10 000 грн.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Також, статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частина 5 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону визначає, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
На підтвердження укладення договору з відповідачем позивачем надано послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що відповідач, використовуючи номер телефону, отримала одноразовий ідентифікатор, ознайомилася з офертою Товариства, здійснила акцептування умов оферти шляхом надсилання Товариству акцепту та підписання одноразовим ідентифікатором.
Тому встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася з ними.
Отже, кредитний договір був укладений в електронній формі.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
Також, з наданого відповідачем відзиву на позов вбачається, що відповідачем не заперечується факт укладення кредитного договору та отримання грошових коштів. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором.
Доводи відповідача про те, що позивачем не враховано факту часткової оплати за вищевказаним кредитним договором не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, оскільки позивачем не заперечувався факт здійснення відповідачем часткової оплати, та відповідно цей факт було враховано при здійсненні розрахунку. Посилання на неправильність розрахунку, наданого позивачем відхиляється судом, оскільки відповідачем не надано до суду контррозрахунок суми заборгованості.
Заперечення відповідача про некоректність наданого позивачем розрахунку спростовуються наявними в матеріалах справи документами, зокрема, довідкою – розрахунком з якої вбачається розмір нарахованих процентів та період їх нарахування, а саме проценти по кредиту були нараховані за період з 29.03.2025 по 09.05.2025 року, тобто в межах узгодженого сторонами строку кредитування. 
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не заперечується факт укладення нею кредитного договору, отримання грошових коштів, користування ними, позичальник, укладаючи кредитний договір, на власний розсуд погодилася з умовами договору, зокрема, з розміром процентної ставки, підписала кредитний договір без зауважень та не скористалася своїм правом на відмову від договору.
Крім цього, судом відхиляються заперечення відповідача щодо незаконного списання 3000 грн. комісії, оскільки в процесі розгляду справи судом встановлено, що відповідачем не було заявлено зустрічних позовних вимог до позивача, вимог про визнання нікчемними положень договору, зокрема, положень що нарахування комісії, а також вимог щодо повернення коштів в розмірі 3 000 грн., які було списано як комісію за надання кредиту та зазначена сума не входить до суми боргу за позовом, що розглядається.
Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання
«Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває дотепер.
Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування", у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.
Між тим, доводи позивача про те, що на підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань судом відхиляються, оскільки між вказаними нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування» не виникає жодних колізій. Так, Цивільний кодекс України передбачає звільнення боржника від сплати неустойки, нарахованої з 24 лютого 2022 року. Закон України «Про споживче кредитування», в свою чергу, передбачає звільнення боржника від сплати неустойки за період з 1 березня 2020 року по 24 січня 2024 року, при цьому не вказуючи, що після 24.01.2024 кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки. Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» лише розширює період, за який боржник звільняється від сплати неустойки. Отже, заборгованість за неустойкою у розмірі 10 000 грн. стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача не підлягає.
Враховуючи, що відповідач фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку в повному обсязі не повернула, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення заборгованості в сумі 42 361,88 грн, з яких: 19 982,03 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 22 379,85 грн. – заборгованість за процентами.
Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1 959,72 грн. з розрахунку: 42 361,88 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х100%/52 361,88 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 80,9 % задоволених позовних вимог; 2 422,40 грн (ставка судового збору) х 80,9%/100% = 1 959,72 грн.  
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України , суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором № 28.03.2025-100002316 від 29.03.2025 року в загальному розмірі 42 361,88 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 959,72 грн., а всього підлягає стягненню 44 321 (сорок чотири тисячі триста двадцять одна) грн. 60 коп.
В решті позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо судового рішення за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр", адреса місцезнаходження: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, код ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення виготовлено 23.02.2026 року.

Суддя І.В.Чайка