ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 квітня 2026 року м. Житомир справа № 240/19813/24
категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шимоновича Р.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації в сумі 181 357 (сто вісімдесят одна тисяча триста п`ятдесят сім)грн. 91 коп.у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з його грошового забезпечення;
- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 181 357 грн. 91 коп. у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з його грошового забезпечення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.07.2024 позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача з проханням повідомити мене про розміри утриманого з його грошового забезпечення податку з доходів фізичних осіб, а також про нарахування та виплату грошової компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб у відповідності до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМ України №44 від 15.01.2004, проте відповідач повідомив, що виплата грошової компенсації не здійснювалася. Позивач вважає дії відповідача протиправними, оскільки право на вказані виплати, останній набув у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби і така повинна була бути виплачена відповідачем у день звільнення з військової служби. З врахуванням викладеного, просив позов задовольнити.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач подав до суду відзив на позов, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач діяв на підставі та у межах наданих повноважень.
У свою чергу, позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій просить задовольнити позовні вимоги, з мотивів, викладених у позовній заяві.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши викладені сторонами обставини справи та надані на їх підтвердження докази, суд прийшов до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 24.02.2022 був призваний на військову службу за мобілізацією.
На підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.02.2022 № 38 (із змінами, внесеними наказом від 17.07.2024 №210) був зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.06.2024 № 173, відповідно до пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", позивач звільнений з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) та з 12.06.2024 виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
22.07.2024 позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача з проханням повідомити мене про розміри утриманого із мого грошового забезпечення податку з доходів фізичних осіб, а також про нарахування та виплату грошової компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб у відповідності до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМ України №44 від 15.01.2004.
03 серпня 2024 на адресу позивача надійшла письмові відповідь відповідача від 31.07.2024 за вих.№9/1860 на моє звернення до якої було долучено витяг із картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 . 
Ознайомившись із листом відповідача 31.07.2024 за вих.№9/1860 позивачу стало відомо, що за період проходження військової служби з 24.02.2022 по 12.06.2024, в порушення Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМ України №44 від 15.01.2004, відповідач не виплачував йому грошової компенсації в сумі 181 357 грн. 91 коп. у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Конституції України права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі
Згідно із частинами 1-3 ст. 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Спірні правовідносини між позивачем та відповідачем щодо умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація), регулюються правовими нормами Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМ України №44 від 15.01.2004року (далі - Порядок №44), в редакції що були чинні на день виникнення спору.
Відповідно до вимог п.4 Порядку №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення (п.5 Порядку №44).
За приписами пункту 22 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Аналізуючи вищевикладені норми законодавства, суд зазначає, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат їх доходів, виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення та виплачується установами, що утримують військовослужбовців за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи обставини цієї справи, суд дійшов висновку про наявність у спірних правовідносинах протиправної бездіяльності відповідача, що виразилася в невиплаті позивачу грошової компенсації за суму податку з доходів фізичних осіб, що утримана з грошового забезпечення, та наявності підстав для стягнення з відповідача грошової компенсації в сумі 181 357 грн. 91 коп. у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними, стягнення грошової компенсації - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації в сумі 181 357 (сто вісімдесят одна тисяча триста п`ятдесят сім) грн. 91 коп. у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з його грошового забезпечення.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 181 357 (сто вісімдесят одна тисяча триста п`ятдесят сім) грн. 91 коп. у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з його грошового забезпечення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 07 квітня 2026 року.

Суддя Р.М.Шимонович