Справа № 593/1493/25
Провадження № 2/593/94/2026

Р І Ш Е Н НЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
"17" березня 2026 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої - судді Данилів О.М.
при секретарі Ольшанській Н.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Бережани цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В : 

27 жовтня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулось в Бережанський районний суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідача  ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором. 
В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що відповідно до електронного договору № 6947246 про надання споживчого кредиту, укладеного 9 серпня 2023 року між  ОСОБА_1  та ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відповідач отримав кредит в розмірі 6 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань утворилася заборгованість, яку ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за договором факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року відступило ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке згодом було перейменоване на ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал», а так як відповідач ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконував, тому позивач, як правонаступник прав та обов`язків кредитора, змушений звернутися до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача борг по договору кредиту, що становить 22 713,86грн., з яких : 5999,40 грн. - тіло кредиту та 16 714,46 грн. - нараховані та не сплачені проценти; інфляційні втрати, 3% річних, відповідно до ст.625ЦК України та судові витрати з яких: 2422, 40грн.- витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору та 10 000 гривень - витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» не з`явився,  у поданому позові просив розгляд справи проводити у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. 
Відповідач  ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України у зв`язку з відсутністю заперечень представника позивача вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 
Судом були вжиті вичерпні заходи для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Так, існуюча практика судів України, в тому числі і практика Верховного Суду, визначає, що неотримання стороною провадження судового виклику, надісланого на її адресу у визначеному законом порядку, зокрема повернення такого виклику за закінченням терміну зберігання у поштовому відділенні або відмова від отримання, вважається належним повідомленням сторони про виклик. 
Згідно рішення від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України» в силу ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Суд, вивчивши матеріали справи та взявши до уваги подані стороною позивача письмові докази, прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»  позовних вимог, виходячи із наступного. 
Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Згідно з положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України «Споживче кредитування».
При цьому, відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України).
Кредитний договір укладається в письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).
За приписами ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. 
Згідно ст. 526 ЦК України  зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Судом встановлено, що 9 серпня 2023 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та  ОСОБА_1  був укладений договір № 6947246 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 6000 гривень строком на 360 днів, із встановленою стандартною процентною ставкою у розмірі 1,99% в день, які мав повернути у строк до 3 серпня 2024 року.
Вищевказаний факт підтверджується долученими до позовної заяви та оглянутими в судовому засіданні документами, а саме: договором про надання споживчого кредиту № 6947246 від 9 серпня 2023 року, що був укладений між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 , який підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатом А 9225 (а.с.19-24), долученими до позову Правилами надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с. 57-66) та паспортом споживчого кредиту (а.с. 26-27). 
Підписавши договір про надання споживчого кредиту,  ОСОБА_1  взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Кредитор ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконав та надав йому кредит в сумі 6 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , і вказаний факт підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою №20.1.0.0.0/7-260202/44244-БТ, виданою 4 лютого 2026 року АТ КБ ''ПриватБанк'' , яка свідчить про те, що на ім`я відповідача ОСОБА_1 банку емітовано карту № НОМЕР_2 та відкрито рахунок НОМЕР_3 , на який 9 серпня 2023 року було перераховано 6000 гривень.
Судом також встановлено, що відповідно до Кредитного договору ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Відповідача.
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Кредитором, 27 травня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК« ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, було укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за вказаним кредитним договором. 
Вищевказані факти підтверджуються оглянутими у судовому засіданні документами (а.с. 37-47, 55-56), а саме : договором факторингу №27.05/24-Ф, який був укладений 27 травня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА»»; Витягом з реєстру боржників; актом прийому-передачі реєстрів боржників та долученими до матеріалів справи платіжками.
Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч. 1 ст.1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Відповідно до ч. 1 ст.1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
А так як на день укладення Договору факторингу заборгованість відповідача по вказаному кредитному договору складала 22 713,86 грн., з яких – 5999,40грн. тіло кредиту та 16 714,46 грн. - нараховані та не сплачені проценти, тому відповідно до укладеного Договору факторингу № 27.05/24-Ф до нового кредитора, яким являється ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором, а саме борг у розмірі 22 713,86 грн. 
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вирішуючи питання стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України та інфляційні втрати, то суд вважає, що вказані вимоги слід задоволити та здійснювати вказані нарахування слід наступним чином із використанням формули: сума боргу?0,03?365(366)?Кількість днів, яка за період: 04.08.2024 року по 17.03.2026 року (по день постановлення рішення) становить ( 150+ 365+76)= 591 день, з яких :
-2024 рік : з 04.08 по 31.12 (150 днів) 5999,40?3%?366?150=73,76 грн.
-2025 рік: з 01.01 по 31.12 (365 днів) 5999,40?3%=179,98 грн.
-2026 рік: з 01.01 по 17.03 (76 днів) 5999,40?3%?365?76=37,48 грн.
Тобто 3% річних із суми боргу 5999, 40 грн. становить 291,22 грн.
Здійснюючи розрахунок інфляційних втрат суд враховує, що інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми боргу на сукупний індекс інфляції за весь час прострочення.
Вираховуючи інфляційні втрати суд враховує індекси інфляції, які встановлювалися у період з серпня 2024 року по березень 2026 року, а саме, що: у серпні 2024 року індекс інфляції становив 100,6; у вересні 2024 року -101,5; в жовтні 2024 року -101,8; в листопаді 2024 року -101,9; в грудні 2024року -101,4; в січні 2005року -101.2; в лютому 2025 року -100,8; в березні 2025 року -101.5; в квітні 2025 року -100,7; в травні 2025 року-101,3; в червні 2025 року -100,8; в липні 2025 -99.8 в серпні 2025року -99,8, вересні 2025 року -100,3; в жовтні 2025 року 100,9; в листопаді 2025 року 100,4; в грудні 2025 року-100,2; в січні 2026року -100,7 ; в лютому 2006 року -101,0.

Розрахунок інфляційних витрат здійснюється за формулою :
ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )
ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ......
ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Останній період
IIc (100,60 : 100) x (101,50 : 100) x (101,80 : 100) x (101,90 : 100) x (101,40 : 100) x (101,20 : 100) x (100,80 : 100) x (101,50 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,80 : 100) x (99,80 : 100) x (99,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,90 : 100) x (100,40 : 100) x (100,20 : 100) x (100,70 : 100) x (101,00 : 100) = 1.17933160 ( сукупний індекс інфляції)
Інфляційне збільшення:
5999,40 ( суму боргу по тілу кредиту) ? 1.17933160 ( вирахований сукупний індекс інфляції), та отримує інфляційне збільшення у розмірі 7 074,81 грн.
7 074,81 грн.?5999,40=1 075,81 грн., тобто чисті інфляційні втрати становлять - 1 075,81 грн.

А поскільки станом 3 серпня 2024 року, тобто на день, який згідно укладеного договору кредит відповідачем мав бути повернутий, заборгованість відповідача по тілу кредиту становила 5999,40грн., тому із вказаної суми боргу інфляційні втрати складають 1 075,81 гривні, а 3% річних становить 291,22 гривні.   
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Надані представником позивача докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. 
У свою чергу відповідач в судове засідання не з`явився та у передбачений судом строк відзив на позовну заяву не подав, а отже, не надав суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували заявлені представником позивача вимоги.
Приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язують із індексом інфляції, орієнтує на їх компенсаційний, а не штрафний характер, а тому 3% річних або інший розмір процентів, який встановлений в договорі, не є неустойкою у розумінні статті 549 ЦК України.
За змістом вказаних статей нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. 
Вирішуючи питання судових витрат, то суд зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду; на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до частин третьої, четвертої ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). 
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) прописано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Позивач просить стягнути судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 10 000 гривень.
В обґрунтування розміру понесених витрат позивач надав копії таких документів: договір № 10/12-2024 від 10 грудня 2024року про надання правової допомоги (а.с.52-53); заявку № 11373 на виконання доручення до договору № 10/12-2024 про надання правничої допомоги від 10 грудня 2024 року (а.с. 15-16); ордер згідно якого адвокат Столітній Микола Миколайович представляє інтереси позивача ТзОВ ФК '' Фінтраст капітал'' ( а.с. 25) та рахунок на оплату № 11373-20/10-2025 від 20 жовтня 2025 року із детальним описом робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та розрахунком оплати за їх виконання ( а.с. 28).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Жодним чином не заперечуючи права позивача отримати всі види професійної правничої допомоги, а так само не заперечуючи кваліфікацію адвоката, який надав якісні послуги відповідно до замовлення, суд на засадах пропорційності, враховуючи наведене вище та відповідно критеріїв ст. 143 ЦПК України, зокрема, співмірності і розумності, оцінює очікувані понесення позивачем витрати з точки зору мінімально необхідного їх розміру, що підлягає віднесенню на сторону відповідача з покладенням на останнього обов`язку відшкодувати такі витрати, на підставі чого приходить до висновку, що витрати у розмірі 10000 гривень є такими, що не відповідають критерію розумності їх розміру, з огляду на те, що такі не є мінімально необхідними витратами, що підлягають покладенню на відповідача та не є неминучими при розгляді справи про стягнення заборгованості з огляду на її предмет.
Зважаючи на викладене, суд вважає необхідним зменшити розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу, співмірним, пропорційним та розумним в цілях покладення його на відповідача на переконання суду буде розмір в сумі 3000 грн.
Вирішуючи питання судових витрат по сплаті позивачем судового збору, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. 
А так як із матеріалів справи видно, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 2422, 40 гривні, що підтверджується долученою до справи /а.с. 88/ платіжкою № 5516 від 15 жовтня 2025року, тому вказані кошти слід стягнути із відповідача.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 11, 15, 509, 526, 530, 549, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 19, 76-81, 89, 137, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, кредитним договором № 6947246 від 9 серпня 2023року, суд, - 
У Х В А Л И В:
Позов задоволити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»:
- 22 713 ( двадцять дві тисячі сімсот тринадцять) гривень 86 копійок - – заборгованість по договору кредиту № 6947246 від 9 серпня 2023року, з яких: 5999, 40 грн. - борг по тілу кредиту та 16 714, 46 грн.- борг по не сплачених відсотках;

- 1 075 ( одна тисяча сімдесят п`ять) гривень 81 копійок - інфляційні втрати;
- 291 (двісті дев`яносто одну) гривню 22 копійки - 3% річних;
- 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, витрат понесених позивачем по сплаті судового збору;
-3 000 (три тисячі) гривень, витрат, понесених позивачем на правничу допомогу 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення терміну на його оскарження.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відомості про сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», місце знаходження: 03150, м.Київ, вул.Загородня, 15, оф. 118/2, код ЄДРПОУ 44559822.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Бережанського
районного суду Тернопільської області Данилів О.М.