УХВАЛА
22 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 703/4555/25
провадження № 61-5174ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Сердюка В. В.
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Макеєв Валерій Федорович, на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2026 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 07 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Локомотивне депо ім. Т. Шевченка» регіональної філії «Одеська Залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та копії наказу про звільнення,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Локомотивне депо ім. Т. Шевченка» регіональної філії «Одеська Залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»), в якому просила суд:
- визнати незаконною бездіяльність АТ «Укрзалізниця» щодо невидачі трудової книжки та копії наказу про звільнення ОСОБА_1 у встановлений законом спосіб та строк;
- визнати неправомірним запис у трудовій книжці щодо звільнення 
ОСОБА_1 від 17 жовтня 2024 року та зобов`язати відповідача здійснити запис фактичного вручення копії наказу, трудової книжки, а саме 12 червня 2025 року, вказавши причину звільнення частину першу статті 38 КЗпП України «за власним бажанням»;
- стягнути з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки видачі копії наказу, трудової книжки з 17 жовтня 2024 року по дату фактичного вручення наказу, трудової книжки 12 червня 2025 року 
в розмірі 100 463, 65 грн. 
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2026 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 07 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2026 року залишено без змін.
17 квітня 2026 року через підсистему Електронний суд представник 
ОСОБА_1 - адвокат Макеєв В. Ф. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області 
від 16 лютого 2026 року та постанову Черкаського апеляційного суду 
від 07 квітня 2026 року у справі № 703/4555/25.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у справі, які не підлягають касаційному оскарженню. 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року 
№ 10-р(ІІ)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
Відповідно до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду зокрема малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 
1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Предметом касаційного оскарження є судові рішення про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку.
Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується.
Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 
01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень встановлено, що ціна позову у справі № 703/4555/25 становить 100 463, 65 грн та не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 грн х 80 = 
266 240, 00 грн, де 3 328,00 грн прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2026 року).
Зазначена справа є справою незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої 
статті 19 ЦПК України.
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
Більш того, ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області
від 16 лютого 2026 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судові рішення у справі незначної складності та з ціною позову, яка не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.
Доводи касаційної скарги переважно спрямовані на необхідність переоцінки доказів Верховним Судом, однак встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії», № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії»).
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. 
Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема 
й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Макеєв Валерій Федорович, на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2026 року та постанову Черкаського апеляційного суду 
від 07 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Локомотивне депо ім. Т. Шевченка» регіональної філії «Одеська Залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та копії наказу про звільнення.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникуі.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді: О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
В. В. Сердюк