ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
31.03.2026	Справа № 910/2245/25	

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 
до Акціонерного товариства "РВС Банк"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Техкомплект» 
про стягнення 1140084,08 грн.

Суддя: Людмила ШКУРДОВА.
Секретар с/з (помічник судді): Дмитро БОЖКО.

Представники сторін: згідно з протоколом судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "РВС Банк" про стягнення 1140084,08 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач, як гарант, не виконав своє зобов`язання та неправомірно відмовив позивачу у сплаті грошових коштів за банківською гарантією № 3379-23Г від 15.11.2023 р., у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 990810,00 грн. за банківською гарантією, 87970,27 грн. пені, 9915,67 грн. 3% річних та 51388,15 грн. інфляційних втрат. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 р. відкрито провадження у справі № 910/2245/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Рух справи відображено у процесуальних документах суду та заявах по суті спору.
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що:
- банківською гарантією № 3379-23Г від 15.11.2023 р. забезпечується саме невиконання умов договору;
- рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 р. у справі № 910/13182/24 встановлено відсутність порушення (невиконання/неналежне виконання) ТОВ «Торговий Дім Техкомплект» зобов`язання за договором;
- сплата АТ «РВС Банк» на користь АТ «Укртрансгаз» суми гарантії за відсутності порушення ТОВ «Торговий Дім Техкомплект» зобов`язання за договором та, відповідно, не настання гарантійного випадку, тягне за собою отримання АТ «Укртрансгаз» суми гарантії без достатньої правової підстави.
Заперечуючи проти доводів відповідача, позивач зазначає, шо:
- гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії;
- втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал грошове зобов`язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов`язання виконанням, гарант не вправі;
- відсутність чи недоведення бенефіціаром порушення основного зобов`язання боржником (принципалом) не є підставою для відмови гаранта від платежу.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 р. залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Техкомплект».
Надаючи пояснення по суті спору, третя особа зазначає, що:
- гарант здійснює платіж по гарантії лише у випадку невиконання принципалом основного зобов`язання, відповідно до умов гарантії;
- оскільки порушення за договором про закупівлю товарів не відбулось, у банка не було правових підстав для виплат за банківською гарантією.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2025 р. постановлено здійснювати розгляд справи № 910/2245/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 р. зупинено провадження у справі № 910/2245/25 до розгляду Верховним Судом у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи № 910/3268/22.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 р. поновлено провадження у справі № 910/2245/25 та призначено підготовче засідання.
17.02.2026 р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 910/2245/25 до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні 31.03.2026 р. проголошено скорочене рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

11.10.2023 р. рішенням уповноваженої особи Акціонерного товариства "Укртрансгаз" за протоколом № 23/ТО/188 затверджено тендерну документацію по предмету закупівлі: Мототранспортні вантажні засоби (Автомобіль вахтовий) у кількості 4 шт., код відповідного класифікатора предмету закупівлі ДК021:2015-34130000-7, строк поставки - 300 календарних днів з дати укладення договору, дія договору по 31.12.2024 р..
11.10.2023 р. на сайті https://prozorro.gov.ua опубліковано відповідне оголошення про проведення відкритих торгів UA-2023-10-11-013135-a.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Техкомплект» визнано переможцем тендеру згідно з протоколом розгляду тендерних пропозицій тендерного комітету Акціонерного товариства "Укртрансгаз" № 23/ТО/188-н-1 від 01.11.2023 р.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Техкомплект», згідно з умовами тендеру, укладає з Акціонерним товариством "Укртрансгаз" договір про закупівлю на суму 19816200,00 грн.
За умовами тендерної документації Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Техкомплект» не пізніше дати укладання договору зобов`язане надати банківську гарантію у розмірі 5% вартості договору в забезпечення виконання договору. 
15.11.2023 р. Акціонерне товариство "РВС Банк" (гарант) надало Акціонерному товариству "Укртрансгаз" (бенефіціар) безвідкличну та безумовну банківську гарантію № 3379-23Г та прийняло на себе безвідкличне і безумовне зобов`язання сплатити бенефіціару суму в розмірі 990810,00 грн. за невиконання зобов`язання за договором протягом 5-ти робочих днів після одержання письмової вимоги бенефіціара, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов. 
Вимога бенефіціара про здійснення виплати має бути виписана на бланку бенефіціара та має містити:
- посилання на номер і дату цієї гарантії;
- повідомлення про невиконання/неналежне виконання принципалом зобов`язань за договором, забезпечених цією гарантією;
- підписи уповноважених осіб бенефіціара та відбиток печатки бенефіціара, посилання на номер та дату цієї гарантії;
- платіжні реквізити для перерахування суми, що вимагаються за гарантією.
Гарантія набуває чинності з дати її видачі гарантом.
Строк гарантії - з моменту надання до 31.01.2025 р. включно.
Усі платежі за гарантією мають бути здійснені банком-гарантом на користь бенефіціара незалежно від будь-яких заперечень або оскаржень принципала або будь-якої третьої особи.
17.11.2023 р., за результатами процедури закупівлі UA-2023-10-11-013135-a, між Акціонерним товариством "Укртрансгаз", як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Техкомплект», як постачальником, укладено договір № 2311000056 про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується у визначений цим договором строк передати у власність покупця "Мототранспортні вантажні засоби (Автомобіль вахтовий)", код згідно ДК021:2015-34130000-7, зазначені у специфікації, яка наведена в додатку 1 до цього договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари.
Найменування (номенклатура, асортимент), кількість товарів, одиниця виміру, ціна за одиницю, строк та місце поставки, інші вимоги до товарів зазначаються у специфікації (п. 1.2 договору).
За змістом п.п. 3.1, 3.3 договору ціна цього договору становить 19816200,00 грн. з ПДВ, ціна за одиницю товару наведена у специфікації.
Відповідно до п. 5.1 договору постачальник зобов`язується передати покупцю товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до специфікації.
За умовами пп. 6.2.3 п. 6.2 договору покупець має право відмовитись від прийняття товару у разі невідповідності їх якості (комплектності) технічним характеристикам, умовам поставки та відстрочити виконання своїх зобов`язань з оплати товарів до усунення претензії покупця.
Згідно з п. 12.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2024 р., а в частині розрахунків - до їх повного виконання.
Специфікацією, яка є додатком 1 до договору, визначено найменування товару, який підлягає поставці, а саме: - Автомобіль спеціалізований для перевезення людей ТК-IV-AC20 на шасі Iveco Eurocaro ML110E25WS-E5 - кількість 4 шт., на загальну суму 19816200,00 грн. (з ПДВ).
Згідно із зазначеною специфікацією до договору строк поставки визначений - 300 календарних днів з дати укладення договору.
На виконання умов договору про закупівлю постачальник здійснив поставку товарів у кількості 4 одиниць, що підтверджується товарно-транспортними накладними, а саме: № 17 від 27.03.2024 р. про поставку автомобіля спеціалізованого TK-IV-AC20 на шасі автомобіля Iveco Eurocargo ML110E25WS у кількості 1 шт.; № 21 від 08.04.2024 р. про поставку автомобіля спеціалізованого TK-IV-AC20 на шасі автомобіля Iveco Eurocargo ML110E25WS-E5 у кількості 3 шт.
Однак, покупець не прийняв зазначений товар, з огляду на виявлені недоліки поставленого товару.
24.09.2024 р., 21.10.2024 р., 02.01.2025 р. та 21.01.2025 р. АТ «Укртрансгаз» звернулося до гаранта з письмовими вимогами № 1001ВИХ-24-5791, № 1001ВИХ-24-6405, № 1001ВИХ-25-7 та № 1001ВИХ-25-428 про сплату протягом 5-ти робочих днів грошових коштів за банківською гарантією забезпечення виконання договору № 3379-23Г від 15.11.2023 р. у розмірі 990810,00 грн.
15.10.2024 р., 30.10.2024 р., 14.01.2025 р. та 31.01.20205 р. АТ "РВС Банк" направило бенефіціару листи № 3543/24-БТ, № 3733/24-БТ, № 79/25-БТ та № 243/25-БТ про відсутність правових підстав для сплати грошових коштів за банківською гарантією № 3379-23Г від 15.11.2023 р.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що відповідач неправомірно відмовив бенефіціару у виплаті грошових коштів за банківською гарантією № 3379-23Г від 15.11.2023 р., оскільки гарант не вправі робити власних висновків щодо наявності чи відсутності обов`язку принципала, а зобов`язаний платити за гарантією, якщо вимога та додані документи (якщо вони передбачені умовами гарантії) за зовнішніми ознаками відповідають умовам гарантії.
За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ст. 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Частинами 1, 3 ст. 563 Цивільного кодексу України унормовано, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.
У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Як передбачено ч. 2 ст. 564 Цивільного кодексу України, гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 565 Цивільного кодексу України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.
Механізм забезпечувального інституту гарантії, на відміну від інших видів забезпечення виконання зобов`язань, передбачає укладення не двох (основного та забезпечувального), а трьох правочинів.
Перш за все - це договір між бенефіціаром (боржником) та принципалом (кредитором), який спрямований на виникнення основного зобов`язання. Умова щодо забезпечення основного зобов`язання гарантією може передбачатися таким договором або висуватися бенефіціаром як передумова укладення такого договору.
Обов`язок банку чи іншої фінансової установи щодо видачі банківської гарантії виникає з договору між принципалом і такою фінансовою установою. Надання гарантії є фінансовою послугою, яка надається на підставі договору (п. 6 ч. 1 ст. 4, ст. 9 Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії" у чинній редакції, п. 7 ч. 1 ст. 4, ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" у редакції, що діяла на час видачі гарантії). Цим договором можуть визначатися, серед іншого, умови гарантії, строк її дії, сума, на яку видається гарантія, строк видачі гарантії, розмір оплати послуг гаранта тощо.
Третім правочином у механізмі забезпечувального інституту гарантії є видача гарантії на користь бенефіціара, яка є одностороннім правочином. Саме з цього правочину виникає грошове зобов`язання гаранта.
Хоча у механізмі забезпечувального інституту гарантії беруть участь три суб`єкти - бенефіціар, принципал та гарант, зазначені вище правочини не зв`язують всіх їх одночасно. Так, договір між бенефіціаром і принципалом, з якого виникає основне зобов`язання, зв`язує лише бенефіціара і принципала, але не гаранта. Договір між принципалом і гарантом зв`язує лише принципала і гаранта, але не бенефіціара. Односторонній правочин щодо видачі гарантії створює обов`язки лише для гаранта (ч. 3 ст. 202 Цивільного кодексу України), а бенефіціар є кредитором у відповідному грошовому зобов`язанні.
Отже, забезпечувальна функція банківської гарантії виявляється у відносинах між бенефіціаром та принципалом, а не між бенефіціаром та гарантом. Натомість у відносинах між бенефіціаром та гарантом виникає окреме грошове зобов`язання, незалежне від зобов`язання за участю бенефіціара та принципала. Тому гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії. Втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал грошове зобов`язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов`язання виконанням, гарант не вправі.
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.05.2024 р. у справі № 910/17772/20 зазначено, що законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплати грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас, це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією.
Положення закону про те, що кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією (ч. 3 ст. 563 Цивільного кодексу України), слугує меті ідентифікації порушення зобов`язання, а відтак, конкретизації банківської гарантії, і не вказує на обов`язок гаранта перевіряти таке порушення. Адже гарант може видати на користь одного й того ж бенефіціара декілька банківських гарантій за зверненням одного й того ж принципала у зв`язку з одним чи декількома договорами з бенефіціаром з різними умовами, що передбачають сплату за гарантіями у різних випадках.
Отже, кредитор-бенефіціар має право вимоги як за основним зобов`язанням, так і за незалежною від цього зобов`язання гарантією. Якщо він не отримає виконання за основним зобов`язанням, то, пред`явивши вимогу гаранту, отримає виконання.
Призначенням інституту гарантії (§ 4 глави 49 Цивільного кодексу України) є надання упевненості учасникам обороту в тому, що бенефіціар гарантовано і швидко одержить платіж, якщо надасть документи, передбачені гарантією (наприклад, товарно-транспортну накладну, акт приймання-передачі виконаних робіт тощо), причому навіть і в тому випадку, коли між принципалом і бенефіціаром існує спір щодо виконання зобов`язання. Запорукою тому має бути надійність банківської системи. Тим самим у разі виникнення спору щодо наявності чи відсутності боргу принципала останній та бенефіціар в частині стягнення боргу міняються місцями: не бенефіціар звертається до суду за стягненням боргу (бо він вже одержав від гаранта суму боргу, яку вважав наявною), а принципал позивається до суду про стягнення з бенефіціара суми, яку принципал вважає отриманою за його рахунок без достатньої правової підстави (глава 83 Цивільного кодексу України) з огляду на відсутність боргу принципала.
Як встановлено судом, Акціонерне товариство "РВС Банк" відмовило Акціонерному товариству "Укртрансгаз" у сплаті коштів за банківською гарантією забезпечення виконання договору № 3379-23Г від 15.11.2023 р., зокрема у зв`язку з тим, що між сторонами договору, виконання якого було забезпечено банківською гарантією № 3379-23Г від 15.11.2023 р., існував спір щодо якості товару.
Так, у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/13182/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Техкомплект" до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про зобов`язання АТ "Укртрансгаз" прийняти товар за договором № 2311000056 про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 17.11.2023 р.
Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 р. у справі № 910/13182/24, яке набрало законної сили 26.08.2025 р., зобов`язано АТ "Укртрансгаз" прийняти товар за договором № 2311000056 про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 17.11.2023 р.
У вказаному рішенні зроблено висновок про те, що у тендерній документації та укладеному договорі наявна розбіжність, яка не може свідчити про неналежне виконання ТОВ "Торговий Дім Техкомплект" свого зобов`язання, виходячи з умов тендерної документації (оскільки саме на її підставі ТОВ "Торговий Дім Техкомплект" було подано свою пропозицію та визначено останнього переможцем).
Разом з тим, суд зазначає, що в межах розгляду даної справи № 910/2245/25 постає питання, чи були у банку підстави для відмови у виплаті суми банківської гарантії, оскільки при вирішенні спору про існування обов`язку гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування не входить дослідження наявності чи відсутності порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Як зазначалось раніше, 24.09.2024 р., 21.10.2024 р., 02.01.2025 р. та 21.01.2025 р. АТ «Укртрансгаз» звернулося до гаранта з письмовими вимогами № 1001ВИХ-24-5791, № 1001ВИХ-24-6405, № 1001ВИХ-25-7 та № 1001ВИХ-25-428 про сплату протягом 5-ти робочих днів грошових коштів за банківською гарантією забезпечення виконання договору № 3379-23Г від 15.11.2023 р. у розмірі 990810,00 грн.
Вказані вимоги було отримано відповідачем 27.09.2024 р., 22.10.2024 р., 02.01.2025 р. та 21.01.2025 р., тобто протягом строку дії гарантії.
З урахуванням умов банківської гарантії № 3379-23Г від 15.11.2023 р., за вказаними письмовими вимогами гарант зобов`язаний був у строк до 04.10.2024 р., до 29.10.2024 р., до 09.01.2025 р. та до 28.01.2025 р. сплатити бенефіціару суму в розмірі 990810,00 грн., чого, як свідчать матеріали справи (листи АТ "РВС Банк" № 3543/24-БТ від 15.10.2024 р., № 3733/24-БТ від 30.10.2024 р., № 79/25-БТ від 14.01.2025 р. та № 243/25-БТ від 31.01.2025 р. про відсутність правових підстав для сплати грошових коштів за банківською гарантією № 3379-23Г від 15.11.2023 р.), останнім зроблено не було.
Суд зазначає, що загальний порядок, умови надання та отримання банками гарантій/контргарантій та їх виконання визначений підзаконним актом - Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004 р.
Згідно з п. 62 Положення № 639 бенефіціар для отримання платежу за гарантією подає до банку-гаранта безпосередньо або через банк бенефіціара (залежно від того, як це визначено умовами гарантії) вимогу за гарантією, а також усі документи, передбачені умовами гарантії (якщо таке подання в ній передбачено).
Вимога - лист або повідомлення з вимогою до банку-гаранта/банку-контргаранта сплатити кошти за гарантією/контргарантією. Вимога за гарантією складається бенефіціаром і подається у довільній формі, якщо інше не визначено умовами гарантії (у якій має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією), або надсилається у формі повідомлення банку-гаранту. Вимога за контргарантією складається банком-гарантом (або іншим банком-контргарантом) і подається за довільною, якщо інше не визначено умовами контргарантії, формою або надсилається у формі повідомлення банку-контргаранту (пп. 7 п. 2 розд. І Положення № 639).
Згідно з п. 36 розд.V Положення № 639 банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.
Підпункт 11 п. 2 розд. І Положення № 639 встановлює, що належне представлення - це представлення документів за гарантією/контргарантією, яке відповідає вимогам і умовам такої гарантії/контргарантії; вимогам правил, яким підпорядковується гарантія/контргарантія, а якщо немає відповідного положення в гарантії/контргарантії або правилах, - міжнародній стандартній практиці за гарантіями/контргарантіями.
При цьому, для визначення належності представлення необхідно керуватись саме умовами виданої банком банківської гарантії (подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 02.10.2020 р. у справі № 904/1156/19).
Положення № 639 не дає визначення достовірності вимоги. Водночас зі змісту п. 54 (авізуючий банк (резидент), отримавши від іншого банку гарантію, перевіряє достовірність цієї гарантії (перевіряє ключі, підписи, формат SWIFT)), п. 69 (банк-гарант (резидент), отримавши від іншого банку контргарантію, перевіряє достовірність цієї контргарантії (перевіряє ключі, підписи, формат SWIFT)) випливає, що під перевіркою достовірності вимоги слід розуміти перевірку того, що вимога подана (підписана) бенефіціаром (від його імені), а не іншою особою. Аналогічний висновок сформульований у постанові Об`єднаної палати від 17.05.2024 р. у справі № 910/17772/20.
Отже, отримавши вимогу, банк (гарант) повинен перевірити її на відповідність таким критеріям: 1) чи є така вимога належним представленням; 2) чи є така вимога достовірною. При цьому, ані Цивільний кодекс, ані Положення № 639 не покладають на гаранта обов`язок звертатися до бенефіціара із запитами або уточнювати інформацію щодо вимоги в інший спосіб.
Постановою від 17.05.2024 р. у справі № 910/17772/20 Об`єднана палата відступила від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.06.2021 р. № 910/16898/19, наголосивши, що гарант не вправі робити власні висновки щодо наявності чи відсутності обов`язку принципала, а зобов`язаний платити за гарантією, якщо вимога та додані документи (якщо вони передбачені умовами гарантії) за зовнішніми ознаками відповідають умовам гарантії. Стаття 565 Цивільного кодексу України визначає вичерпний перелік випадків, коли гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора. Цей перелік, зокрема, не містить такої підстави для відмови гаранта від платежу, як відсутність чи недоведення бенефіціаром порушення основного зобов`язання боржником. У відносинах між бенефіціаром та гарантом виникає окреме грошове зобов`язання, яке не залежить від зобов`язання за участю бенефіціара та принципала. Отже, гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії. Втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал грошове зобов`язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов`язання виконанням, гарант не вправі.
Таким чином, вимога бенефіціара (разом з документами, якщо вони передбачені умовами гарантії) має лише зовні (формально) відповідати встановленим гарантією умовам. Відсутність чи недоведення бенефіціаром порушення основного зобов`язання боржником (принципалом) не є підставою для відмови гаранта від платежу. Гарант не повинен встановлювати факт порушення принципалом основного зобов`язання, зокрема детально аналізувати зміст доданих до вимоги документів, при прийнятті рішення про виплату за гарантією.
Зі змісту гарантії № 3379-23Г від 15.11.2023 р. вбачається, що банк зобов`язався безвідклично та безумовно сплатити АТ "Укртрансгаз" 990810,00 грн. протягом 5-ти робочих днів після одержання письмової вимоги бенефіціара без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов. Усі платежі за гарантією мають бути здійснені банком-гарантом на користь бенефіціара незалежно від будь-яких заперечень або оскаржень принципала або будь-якої третьої особи. Строк дії гарантії встановлений до 31.01.2025 р.
Суд зазначає, що АТ "Укртрансгаз", звертаючись 24.09.2024 р., 21.10.2024 р., 02.01.2025 р. та 21.01.2025 р. до АТ "РВС Банк" з вимогами про сплату коштів за банківською гарантією № 3379-23Г від 15.11.2023 р., діяло згідно з умовами останньої, та надало банку усі необхідні документи, у зв`язку з чим дії банку з відмови у виплаті суми гарантії є неправомірними та такими, що суперечать умовам банківської гарантії.
Оскільки у банку були відсутні підстави для відмови у виплаті суми банківської гарантії, вимоги позивача про стягнення з відповідача 990810,00 грн. за банківською гарантією, є обґрунтованими.
Водночас, сума банківської гарантії у даному випадку не підлягає стягненню, з огляду на наступне.
У справі № 910/13182/24 було встановлено відсутність порушення ТОВ "ТД Техкомплект" зобов`язань (забезпечених гарантією) за договором, укладеним з АТ "Укртрансгаз".
Суд враховує, що у разі, якби АТ "РВС Банк" сплатило суму банківської гарантії на користь АТ "Укртрансгаз" та стягнуло на свою користь цю суму з ТОВ "ТД Техкомплект", а потім було б встановлено, що сторона договору (ТОВ "ТД Техкомплект") не порушила зобов`язань за цим договором, то така сторона (ТОВ "ТД Техкомплект") могла б стягнути суму банківської гарантії з тієї сторони договору, яка її попередньо набула (АТ "Укртрансгаз").
Отже, стягнення суми банківської гарантії в цьому випадку може призвести до фактичного "перекидання" коштів та навіть до ініціювання нових судових спорів про стягнення в порядку регресу коштів спочатку з принципала на користь гаранта, а згодом - з бенефіціара на користь принципала.
Водночас для того, щоб уникнути цього, суд відмовляє у стягненні суми банківської гарантії, керуючись принципом процесуальної економії (ефективності, розумності та раціональності судового процесу), який спрямований, у першу чергу, на безпосереднє вирішення спору та зменшення судових витрат.
Відмова у стягненні суми банківської гарантії у цьому випадку не свідчить про правомірну поведінку АТ "РВС Банк", яке порушило умови банківської гарантії.
Крім того, навіть те, що одна сторона договору (ТОВ "ТД Техкомплект") підтвердила відсутність порушень зобов`язань за договором у спорі з іншою стороною (АТ "Укртрансгаз") не свідчить про правильність дій АТ "РВС Банк", яке відмовило АТ "Укртрансгаз" у сплаті суми банківської гарантії.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.02.2026 р. у справі № 910/1543/25.
Поряд з цим, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 87970,27 грн. пені, 9915,67 грн. 3% річних та 51388,15 грн. інфляційних втрат.
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За умовами банківської гарантії № 3379-23Г від 27.11.2023 р., у разі порушення гарантом своїх обов`язків за цією гарантією його відповідальність не обмежується сумою, на яку видано дану гарантію. За невиконання або неналежне виконання гарантом своїх зобов`язань за цією гарантією щодо перерахування коштів згідно з вимогою бенефіціара, гарант сплачує бенефіціару пеню, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від розміру невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань гаранта за цією гарантією, за кожний день прострочення платежу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За приписами ст.ст. 79, 86 Господарського кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.
Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що вони є обґрунтованими та арифметично вірними, у зв`язку з чим підлягають стягненню з відповідача.
Щодо заявленої у судовому засіданні 31.03.2026 р. представником відповідача заяви про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені, суд зазначає таке.
Позивачем заявлено до стягнення 87970,27 грн. пені, нарахованої на суму невиплаченої банківської гарантії за період з 05.10.2024 р. по 03.02.2025 р.
При цьому, строк дії гарантії № 3379-23Г від 15.11.2023 р. встановлено до 31.01.2025 р.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення правовідносин) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Згідно зі ст.ст. 256, 258 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Суд зазначає, що шестимісячний строк, обумовлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України не є позовною давністю, він передбачає період, за який штрафні санкції можуть бути нараховані.
Натомість позовна давність для стягнення пені (неустойки), передбачена ст. 258 Цивільного кодексу України і становить 1 рік.
З наведеного вбачається, що позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення з вимогою про стягнення пені. За таких умов, суд відмовляє відповідачу у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Укртрансгаз".
Оскільки спір у цій справі виник внаслідок неправильних дій АТ "РВС Банк", яке порушило умови банківської гарантії, то судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з останнього на користь позивача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Акціонерного товариства "РВС Банк" (04071, м. Київ, вул. Введенська, буд. 29/58, код 39849797) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський Узвіз, буд. 9/1, код 30019801) 87970 (вісімдесят сім тисяч дев`ятсот сімдесят) грн. 27 коп. пені, 9915 (дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) грн. 67 коп. 3% річних, 51388 (п`ятдесят одну тисячу триста вісімдесят вісім) грн. 15 коп. інфляційних втрат, 13681 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят одну) грн. 01 коп. витрат зі сплати судового збору.
3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Людмила ШКУРДОВА

Повне рішення складено та підписано 06.04.2026 р.