ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/719/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/6787/25 Категорія: 304090000 	Гудзенко В. Л. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді  	Василенко Л. І., Карпенко О. В.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.01.2026 (повний текст складено 13.01.2026, суддя в суді першої інстанції Гудзенко В. Л.) у цивільній справі за позовом АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в :

у листопаді 2025 року АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 66573,59 грн, з яких: 37329,66 грн прострочене тіло кредиту, 29243,93 грн відсотки за користування кредитом, та понесені судові витрати, мотивуючи про те, що  ОСОБА_1 , як позичальник, не виконала належним чином свої зобов`язання по кредитному договору, внаслідок чого у неї перед банком утворилася заборгованість, про стягнення якої разом з нарахованими згідно умов договору відсотками банк порушує питання в даній справі.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.01.2026 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 631873498 в розмірі 59760,23 грнз посиланням на те, що позичальник не виконала свої договірні зобов`язання щодо повернення кредитору отриманих у кредит коштів та сплати погоджених у договорі відсотків, що свідчить про необхідність стягнення відповідної суми заборгованості. Водночас суд першої інстанції врахував у якості погашення заборгованості по кредиту суму сплаченої позичальником комісії за кредитом, оскільки позивачем не обґрунтовано перелік послуг, що надавалися кредитором за вказаний комісійний платіж, що свідчить про його безпідставність, як такий, що здійснений згідно нікчемних умов договору. 

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подала 04.02.2026 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та новим рішенням позов відхилити у повному обсязі.
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про переривання позовної давності, невірно оцінивши транзакцію від 28.10.2022, адже вказаної дати відповідач добровільно не здійснювала зазначений платіж.
Місцевий суд протиправно послався на п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України щодо продовження строків на час воєнного стану як на безумовну підставу для задоволення позову та не врахував, що Позивач є великою банківською установою, яка протягом 2022 - 2025 років працювала безперервно, мала штат кваліфікованих юристів, доступ до електронного суду та поштового зв`язку.
Міськрайонний суд помилково стягнув з відповідача 22 430,57 грн заборгованості за відсотками, не звернувши увагу на те, що Банк ще у 2022 році заблокував кредитний ліміт (припинив кредитування) та відповідні відсотки були нараховані поза межами строку кредитування.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило. 
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 66573,59 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що 26.10.2021 відповідач ОСОБА_1 через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank» в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця звернулася до АТ «Альфа-Банк» із пропозицією на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який був розміщений на сайті банку: www.alfabank.ua.
Банк прийняв пропозицію відповідача. 
ОСОБА_1 також підписала довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту шляхом використання електронного цифрового підпису у вигляді одноразового ідентифікатора «3788», направленого їй 26 жовтня 2021 року на номер телефону: НОМЕР_1 .
Для ідентифікації в обліковій системі банку угоді було присвоєно № 631873498.
За умовами угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 26.10.2021, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», відповідачці надано кредит шляхом кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії із максимальним кредитним лімітом 200000 грн та встановленої кредитної лінії у сумі 30000 грн за продуктом «Cameleon» для особистих потреб зі сплатою фіксованої процентної ставки 0,01% для торгових операцій та/або операцій зняття готівки 37%, з щомісячним поверненням кредиту не менше, ніж сума обов`язкового мінімального платежу 10 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн, тип кредитної картки VISA Platinum.
Строк кредитування встановлювався на 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору.
У пункті 5.11 Акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, сторонами погоджено, що всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані угодою, регулюються договором, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, додатково до тих, що вказані в угоді, і є невід`ємною частиною угоди.
Кредитодавець свої зобов`язання виконав, перерахувавши кредитні кошти на рахунок, відкритий на ім`я відповідачки, та випустив міжнародну платіжну карту VISA Platinum строком дії 5 років з моменту випуску.
Відповідачка здійснила активацію картки шляхом першої транзакції з обов`язковим введенням ПІН-коду.
12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».
30.11.2022 до ЄДР були внесені зміни про перейменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Зі змісту статуту АТ «Сенс Банк», вбачається, що АТ «Сенс Банк» є правонаступником прав і обов`язків АТ «Альфа-Банк».
Позивач вказує, що Банк в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання в частині надання кредиту, а відповідач, в порушення умов договору зобов`язання за договором належним чином не виконала.
За розрахунком позивача, заборгованість ОСОБА_1 станом на 26.06.2025 складає 66573,59 грн, з яких 37329,66 грн - прострочене тіло кредиту, 29243,93 грн - проценти за користування кредитом.
АТ «Сенс Банк» надіслало на поштову адресу відповідача Вимогу про виконання зобов`язань за Кредитним договором. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зазначеної вимоги.
Позивач вказує, що оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, банк звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості у судовому порядку.
Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримала кошти за кредитним договором та не повернула їх у визначені строки, сплативши погоджені сторонами відсотки по кредиту, отже має заборгованість про стягнення якої заявлено позовні вимоги у цій справі.
Таким чином відповідні позовні вимоги підлягають до задоволення.
При цьому доказів виконання наявних грошових зобов`язань перед позивачем у справі відповідачем суду не надано. Також скаржником обґрунтованість нарахування заборгованості як по тілу кредиту (позики) так і по відсоткам у аспекті правильності математичних розрахунків та підстав їх проведення під сумнів не ставиться.
Факт укладення кредитного договору, зміст його умов та отримання коштів кредиту скаржник при апеляційному перегляді справи не заперечує.
Так апеляційний суд не погоджується з аргументами скаржника про те, що суд першої інстанції не врахував наслідки пропуску позивачем строків позовної давності щодо позовних вимог у справі, з урахуванням такого.
Предметом позову у справі є вимоги про стягнення кредитної заборгованості за договором від 26.10.2021.
Позов до суду подано у листопаді 2025 року.
Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; ст. 266 ЦК України - зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
При цьому за приписами пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (у редакції, чинній на час подачі позову та вирішення справи судом) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) в державі тривав з 12.03.2020 по 30.06.2023.
У постанові ВС від 13.11.2024 у справі № 383/1645/23 щодо позовної давності зазначено про те, що строк позовної давності в силу положень пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину. Позовна давність для пред`явлення позовних вимог на день звернення до суду не спливла, її перебіг був зупинений до кінця дії карантину, який був введений з 12.03.2020 та продовжувався до 30.06.2023. 
З урахуванням викладеного вище, апеляційний суд відхиляє аргументи скаржника про необхідність застосування до позовних вимог у справі наслідків спливу строків позовної давності, які були зупинені на період карантину з 12.03.2020 по 30.06.2023 включно, ураховуючи, що позов до суду подано у межах трьох років з часу закінчення карантину.
Також не можна погодитися з посиланнями скаржника на те, що міськрайонний суд помилково стягнув з відповідача 22 430,57 грн заборгованості за відсотками, не звернувши увагу на те, що Банк у 2022 році заблокував кредитний ліміт (припинив кредитування) та відповідні відсотки були нараховані поза межами строку кредитування, з урахуванням такого.
Сторони погодили у п. 1 кредитного договору від 26.10.2021, що предметом договору є надання Банком послуг Клієнту з обслуговування Кредитної Картки, а також надання Клієнту Кредиту у вигляді Відновлювальної кредитної лінії, протягом строку дії якої після повернення наданого Клієнту Кредиту або його частини, Банк здійснює подальше кредитування Клієнта у межах її ліміту шляхом надання траншів.
Відтак за відсутності документального підтвердження зупинення кредитування позичальника по договору у суду немає підстав для висновків про закінчення строку кредитування та, відповідно, безпідставність нарахування заборгованості по відсоткам за кредитом.
Крім того, з розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що у стовпчику 21 зафіксовано сплату коштів по кредиту станом на січень 2025 року, що додатково підтверджує факт використання позичальником кредитних коштів на дату платежу, яке, з урахуванням можливості пролонгації договору, підтверджує наявність підстав для нарахування банком відсотків за кредитом.
Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.
Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.01.2026 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України у зв`язку з відхиленням вимог апеляційної скарги судові витрати скаржника по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи до відшкодування не підлягають.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в  :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.01.2026 у даній цивільній справі - залишити без змін.
Судові витрати відповідача по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи не відшкодовувати.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 17.03. 2026.

Суддя-доповідач

Судді