Справа №: 148/2883/25
Провадження № 2/148/269/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі: 
головуючого судді Дамчука О.О
при секретареві Носулько К.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному порядку з повідомленням сторін в м. Тульчині цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС»” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що 19.04.2019 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір про надання кредиту № 2193485. Згідно з умовами якого відповідачка отримала 8000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, та можливих штрафних санкцій, що передбачені Договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток № 1 до договору № 2193485 від 19.04.2019) платіж повернення кредиту та сплати процентів мав бути внесений відповідачкою до 17.05.2019 – узгоджений строк повернення кредиту. ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит на потрібну їй суму. Відповідачка у свою чергу умов вказаного кредитного договору належним чином не виконувала. У подальшому, 10.06.2025 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № АК-10/06/2025, згідно з умовами якого ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» відступило ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» право грошової вимоги за зазначеним кредитним договором. Також 07.07.2025 між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС»” укладено договір факторингу № ДФ-07072025, згідно з умовами якого ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» відступило ТОВ “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС»” право грошової вимоги за зазначеним кредитним договором. 10.07.2025 на адресу відповідачки позивачем було надіслано досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості, яка у визначені строки добровільно відповідачкою сплачена не була. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на день звернення до суду, остання має заборгованість у сумі 27439,20 грн, з яких 8000,00 грн сума кредиту; 19439,20 грн сума процентів за користування кредитом. Просить стягнути загальну суму заборгованості за простроченим зобов`язанням та судові витрати, які складаються із суми судового збору в розмірі 2422,40 грн, сплаченого при подачі позову до суду та 6000,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.
Представник позивача ТОВ “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС»” Лановий Є.М., який діє в порядку самопредставництва, наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві, просить розглянути справу за його відсутності, а також не заперечує проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідачки у судове засідання (а.с.104).
Відповідачка та її представниця в судове засідання не прибули будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, у матеріалах справи наявне клопотання представниці відповідачки про розгляд справи за відсутності сторони відповідача (а.с.73). 
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за таких підстав.
Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на наведене вище, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
22.01.2026 від представниці відповідачки адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позовну заяву в якому остання просить задовольнити позовні вимоги частково, в межах строку кредитування, в розмірі 10867,20 грн, посилаючись на те, що позивачем на обґрунтування позовних вимог до матеріалів справи не надано виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідачки за кредитним договором заборгованості та в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків, а також, зробити висновок, що заборгованість виникла саме в наслідок порушення відповідачкою умов кредитного договору. Зазначає, що із розрахунку заборгованості неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачкою. Стверджує, що сума заборгованості за відсотками, нарахована з порушенням вимог закону, оскільки відповідно до ст. 1048 ЦКУ, позикодавець має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Разом з відзивом на позовну заяву від останньої надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на непропорційність заявленої позивачем суми зі складністю справи та фактичним часом, витраченим адвокатом на професійну правничу допомогу. Вважає розумним, пропорційним, співмірним та обґрунтованим розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. 
27.01.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій останнім зазначається, що договором передбачено нарахування процентів за користування кредитом, як у межах узгодженого строку так і поза його межами. Також позивач зауважує, що ним не здійснювались нарахування ні процентів, ні штрафних санкцій, всі нарахування процентів здійснювались виключно первісним кредитором у відповідності до кредитного договору. Заперечує зменшення суми витрат на правничу допомогу, оскільки ним надано усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги, які є співмірними та справедливими, зважаючи на складність справи, час, обсяг та ціну позову. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Із матеріалів справи вбачається, що при укладанні Договору сторони керувались статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" де зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11Закону України"Про електронну комерцію").
Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію"визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
З урахуванням викладеного вбачається, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК).
У силу частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Так договором про надання кредиту № 2193485 від 19.04.2019 передбачено, що:
- сторони підтвердили, що даний електронний Договір, всі Додатки до нього, Додаткові угоди, Правила мають таку саму юридичну силу для Сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені у письмовій формі (п.7.3 Договору).
- позичальниця заявила та гарантувала кредитодавцю, що вона до укладення цього Договору надала згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання Логіну та Паролю Особистого кабінету та Одноразового ідентифікатору в якості аналога власноручного підпису (п.7.5.14 Договору).
- сторони погодили, що Договір укладається в електронній формі на Сайті Кредитодавця www.alexcredit.ua згідно зі ст. 207, 639 Цивільного кодексу України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Підписання Позичальником цього Договору відбувається шляхом акцептування Оферти (пропозиції укласти електронний Договір), яка відповідно до п. 2.25. Правил містить усі істотні умови Договору, зразок факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки Кредитодавця, а також погодження (заяву, згоду) Позичальника щодо включення до цього Договору інформації щодо наявності кредитного посередника, прізвища, ім`я, по батькові Позичальника, типу Кредиту, мети отримання кредиту, порядку та умови надання Кредиту, загального розміру Кредиту, Узгодженого строку повернення кредиту. Акцептування Оферти здійснюється шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором та комбінацією Логіну та Пароля Особистого кабінету Позичальника (п.7.10 Договору).
Як вбачається з п. 7.13 Договору в якості підтвердження підписання Договору (вчинення електронного правочину, надання Кредиту) Позичальнику надсилаються кошти та електронне повідомлення, в якому зазначається інформація про Кредитодавця, Основна сума кредиту, Узгоджений строк повернення кредиту, процентні ставки та міститься активне посилання на Правила, якими регламентуються порядок надання паперових копій електронних документів (за необхідності) та інші аспекти виконання вимог ч. 11 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». 
Також, пунктом 1.1 Договору передбачено, що невід`ємною частиною цього Договору є «Правила надання кредиту ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ», що розміщені на Сайті Кредитодавця www.alexcredit.ua (далі - Правила).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України ПРОПОЗИЦІЮ укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього ДОГОВОРУ. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ч. 2 ст. 642 ПК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), які засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч.2 ст.1056-1ЦК). 
Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Статтею 599 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином або частково чи у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України.
Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що 19.04.2019 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» укладено електронний договір про надання кредиту № 2193485 (а.с.15-17).
У пунктах 7.2, 7.5 та 7.8 Договору зазначено, що уклавши цей Договір, Позичальниця підтвердила, що вона ознайомлена з цим Договором та Правилами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись своїх обов`язків та виконувати їх; усвідомлює та підтверджує, що умови Договору та Правил їй зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими (п. 7.5.1 Договору); під час укладання цього Договору не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин (п. 7.5.2 Договору); отримала від Кредитодавця інформацію з дотриманням вимог діючого законодавства, що забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п. 7.5.9 Договору). Сторони погодили, що з укладенням цього Договору Сторонами досягнуто згоди з усіх його істотних умов (п.7.8 Договору).
Із п. 1.3 Договору про надання кредиту № 2193485 від 19.04.2019 вбачається, що за Договором Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у розмірі та на умовах, визначених цим Договором, у тимчасове, строкове, платне користування (надалі за текстом - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти за користування кредитом й інші платежі у відповідності до умов Договору в національній грошовій одиниці України - гривні.
Згідно умов кредитного договору: 
- сума кредиту (Основна сума кредиту на початок виконання Договору) складає 8 000,00 гривень. (п.1.4 Договору);
- ставки нарахування процентів і розмір пені за цим Договором: Базова процентна ставка за один день користування кредитом - 1,7%; Акційна ставка або ставка за Програмою лояльності за один день користування кредитом - 1,28%; Спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після Узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення Заборгованості, прострочення кредиту) - 3,00%; Пеня за один день користування кредитом поза Узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення Заборгованості, прострочення кредиту) - 0,00%. (п.1.6. Договору); 
- сторони встановлюють Узгоджений строк повернення кредиту: 28 календарних днів до 17.05.2019 (включно) (п.1.9 Договору).
Відповідно до п. 1.10. Договору, кредит надається Позичальнику в сумі, що зазначена в п. 1.4. Договору в безготівковій формі шляхом перерахування на Картковий рахунок Позичальника.
Згідно п. 4.1 Договору для повного повернення/погашення Заборгованості/Зобов`язань за кредитом за цим Договором Позичальник має сплатити Основну суму кредиту, Проценти за користування кредитом, Прострочені проценти, неустойки (пеню, штраф) шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Кредитодавця, або іншим способом, передбаченим цим Договором та наведеним на сайті Кредитодавця.
Пунктом 4.7 Договору визначено, що кредит вважається простроченим у разі несвоєчасної сплати Основної суми кредиту та Процентів за користування кредитом, починаючи з наступного дня закінчення Узгодженого строку повернення кредиту, визначеного в п. 1.9. цього Договору, за умови, якщо Узгоджений строк повернення Кредиту не було продовжено шляхом укладення між Сторонами Додаткової угоди. 
Згідно п. 7.7 Договору сторони погоджуються, що у випадку порушення Позичальником Узгодженого строку повернення кредиту, його Зобов`язання за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитними коштами, при цьому Кредитодавець має право нараховувати, а Позичальник повинен сплачувати до повного погашення Заборгованості Основну суму кредиту, Проценти за користування кредитом, неустойку (пеню, штрафи), які розраховуються (визначаються) відповідно до Розділу 1 цього Договору.
Також пунктом 1.5 Договору передбачено, що нарахування Процентів за користування Кредитом та пені здійснюється, виходячи з Базової процентної ставки, Акцій, Програми лояльності Кредитодавця, Спеціальної процентної ставки по кредиту після спливу Узгодженого строку повернення кредиту. Нарахування Процентів за користування кредитом за Акційними ставками і ставками Програми лояльності здійснюється тільки за умови повернення кредиту до спливу Узгодженого строку повернення кредиту, наведеного у п. 1.9. цього Договору. 
У випадку виникнення Заборгованості Проценти за користування кредиту за період Узгодженого строку повернення кредиту нараховуються, виходячи із Базової процентної ставки, а поза межами цього строку - виходячи із Спеціальної ставки встановленої для періоду, що перевищує Узгоджений строк повернення кредиту. Для повного погашення Кредиту Позичальник має сплатити повністю Основну суму кредиту, усі нараховані проценти, пеню і штрафи. 
Нарахування процентів за Базовою процентною ставкою за період Узгодженого строку повернення кредиту, нарахування процентів поза межами Узгодженого строку повернення кредиту - є правом Кредитодавця. Кредитодавець без погодження Сторін може на свій розсуд зменшити нарахування Процентів за користування кредитом і пеню.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (по тексту ЦК).
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Суд зауважує, що посилання представниці відповідачки на те, що позивачем не доведено факт зарахування коштів на рахунок відповідачки, спростовано дослідженими в судовому засіданні доказами (в сукупності), а саме: листом-повідомленням ТОВ «ФК “ВЕЙ ФОР ПЕЙ”» № 5805-ВП від 01.09.2025 (а.с.33) та інформаційним листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 20.1.0.0.0/7-260316/104882-БТ від 23.03.2026 (а.с.115-116) наданим на виконання ухвали суду від 09.03.2026 про витребування доказів, із яких вбачається, що на картку НОМЕР_1 , яка належить відповідачці здійснено 19.04.2019 переказ коштів у сумі 8000,00 грн, що свідчить про укладення зазначеного договору та виконання його умов ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ».
Відтак, ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 8000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку останньої.
Із розрахунку заборгованості (а.с.97-98) встановлено, що станом на 19.08.2019 у відповідачки наявна заборгованість у загальному розмірі 27439,20 грн. 
Станом на 13.11.2025 відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів у строки передбачені Договором не виконала у зв`язку з чим у неї виникла зазначена вище заборгованість.
Суд не погоджується з позицією представниці відповідачки, що в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків, а також, зробити висновок, що заборгованість виникла саме в наслідок порушення відповідачкою умов кредитного договору, оскільки позивачем додатково, до початку розгляду справи по суті, надано детальний (щоденний розрахунок заборгованості за договором про надання кредиту № 2193485 від 19.04.2019 станом на 06.06.2025) із якого чітко просліджується послідовність нарахувань процентів, відповідно до умов кредитного договору, дати та суми погашення відповідачкою процентів за кредитним договором, загальна сума заборгованості за тілом кредиту та процентами, відсутність інших нарахувань у порядку неналежного виконання відповідачкою зобов`язання. 
Посилання представниці відповідачки щодо неправомірності нарахування процентів поза межами строку договору, тобто узгодженого строку договору передбаченого п. 1.9 Договору про надання кредиту № 2193485 від 19.04.2019 (28 днів) у порядку ст. 1048 ЦК України, суд до уваги не бере, оскільки пунктами 7.7 та 1.6 цього договору передбачено, право кредитодавця нараховувати проценти в порядку ч.2 ст. 625 ЦКУ у розмірі 3% за кожен день користування кредитом до повного погашення заборгованості за зобов`язанням, відповідно до п. 4.1 та п. 1.5 Договору. Водночас, із п. 1.5 Договору вбачається, що, кредитодавець сам приймає рішення за якою процентною ставкою та в межах якого строку він нараховує проценти за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування.
Оскільки кредитний договір був укладений до введення на території України воєнного стану, обмежень щодо нарахування процентів за ч.2 ст. 625 ЦК України до 24.02.2022 не існувало, тому нарахування таких процентів з 18.05.2019 до 19.08.2019 (94 календарні дні), передбачено договором про надання кредиту № 2193485 від 19.04.2019 та не суперечить чинному законодавству, враховуючи те, що зобов`язання яке виникло у відповідачки з 18.05.2019 року станом на 06.04.2026 належним чином не виконано, тіло кредиту не повернуто, що свідчить про продовження відповідачкою неправомірно користуватись чужими коштами, та нарахування процентів передбачених договором, у порядку ч.2 ст. 625 ЦКУ, обмежених 94 календарними днями, суд вважає допустимим з огляду на визначений кредитором строк їх нарахування, а тому стягнення вказаних процентів, розцінюється судом як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. 
Відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Стороною відповідачки не було подано зустрічного позову про визнання пінктів.7.7, 1.6, 1.5 Договору про надання кредиту № 2193485 від 19.04.2019 недійсними. 
Відтак, представниця відповідачки припустилась помилкового висновку щодо нарахування позивачем процентів у порядку ст. 1048 ЦК України поза межами узгодженого строку кредитування (після 17.05.2019), оскільки проценти відповідно до умов договору з 18.05.2026 нараховувались відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. 
Пунктом 2.1.7 Договору передбачено, що Кредитодавець відповідно до умов цього Договору та Правил має право, зокрема укладати з будь-якою третьою особою договір відступлення/купівлі-продажу права вимоги та/або інших договорів, пов`язаних з наданням послуг з повернення Заборгованості за Договором без згоди Позичальника у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх обов`язків перед Кредитодавцем.
10.06.2025 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № АК-10/06/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» відступило ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» право грошової вимоги до боржників за договорами, у тому числі за договором про надання кредиту № 2193485 від 19.04.2019 (а.с.18-24).
Із п. 2.1.3 договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025 вбачається, що перехід права вимоги від клієнта до фактора відбувається шляхом підписання сторонами договору та відповідного Реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо боржників і обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний Договір та Реєстр прав вимог підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги.
Відповідно до копії витягу з Реєстру Боржників від 10.06.2025 до Договору факторингу відповідачка мала загальну заборгованість у розмірі 27439,20 грн (а.с.10).
Згідно п. 5.4.3 договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025 фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, а тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб за умови повного виконання обов`язку щодо сплати ціни придбання за відповідним реєстром.
Із п. 4.1 цього договору факторингу вбачається, що загальна сума прав вимоги, що відступається за відповідним реєстром, ціна придбання та одинична ціна визначаються окремо для кожного Реєстру і вказується в таких Реєстрах.
Факт переходу права вимоги від ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» до ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» підтверджується копією договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025, витягом з реєстру боржників від 10.06.2025 за договором факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025 (а.с.10) та копією платіжного доручення № 185 від 16.06.2025 та повідомленням від ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» (а.с.37-37 зворот) із яких вбачається сплата суми фінансування за договором факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025 ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» на користь ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ». 
Відповідно до договору факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025 ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС»”, у тому числі за договором про надання кредиту № 2193485 від 19.04.2019 (а.с.25-31).
Згідно п. 2.1.3 договору факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025 вбачається, що перехід права вимоги від клієнта до фактора відбувається шляхом підписання сторонами договору та відповідного Реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо боржників і обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний Договір та Реєстр прав вимог підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги.
Із п. 4.1 цього договору факторингу вбачається, що загальна сума прав вимоги, що відступається за відповідним реєстром, ціна придбання та одинична ціна визначаються окремо для кожного Реєстру і вказується в таких Реєстрах.
Факт переходу права вимоги від ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» до ТОВ “ФК «СОЛВЕНТІС»” підтверджується копією договору факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025, витягом з реєстру боржників від 07.07.2025 за договором факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025 (а.с.10 зворот) та копією платіжного доручення № 812 від 08.07.2025 та копією наказу № 70-к від 01.07.2025 про перейменування ТОВ “ФК «ПІНГ-ПОНГ»” у ТОВ “ФК «СОЛВЕНТІС»” (а.с.36-36 зворот) із яких вбачається сплата суми фінансування за договором факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025 ТОВ “ФК «ПІНГ-ПОНГ»” на користь ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ». 
Відповідно до копії Реєстру Боржників від 07.07.2025 до Договору факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025 відповідачка станом на дату відступлення права вимоги мала загальну заборгованість у розмірі 27439,20 грн (а.с.10 зворот).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК).
Отже позивач правомірно набув право грошової вимоги ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» до відповідачки за договором про надання кредиту № 2193485 від 19.04.2019, що підтверджується договорами про факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025 та № ДФ-07072025 від 07.07.2025.
У ході судового розгляду доказів своєчасного виконання зобов`язання з повернення кредиту судом не здобуто.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Із встановлених судом обставин убачається, що не виконання відповідачкою належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між нею та ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» в обумовлені договором строки, призвело до порушення прав позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Враховуючи те, що в зв`язку з укладенням договорів факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025 та № ДФ-07072025 від 07.07.2025 у позивача виникло право вимоги до відповідачки, включаючи право вимагати від неї належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за договором кредиту, суд погоджується з розміром нарахованих процентів за договором, що підлягають стягненню з відповідачки. 
Таким чином, аналізуючи викладене вище, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи відсутність доказів на спростування позиції представника позивача, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та змагальності суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог представника позивача у заявлених ним межах та про існування правових підстав щодо їх задоволення. 
Відповідно до пункту 6 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.
Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
Відповідний висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Як вбачається з матеріалів справи інтереси позивача під час розгляду справи в суді представляла адвокат Лівак І.М. на підставі договору про надання правової допомоги № 43657029 від 01.07.2025 (а.с.12 зворот -14).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).
Із детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ “ФК «СОЛВЕНТІС»” (а.с.12) вбачається, що адвокатом були виконані наступні види робіт:
1. Правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ “ФК «СОЛВЕНТІС»”, витрачений час - 1,5 год., вартість наданих послуг - 1500,00 грн/год., загальна вартість роботи - 2250, 00 грн;
2. Складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач, витрачений час - 3 год., вартість наданих послуг – 1000,00 грн/год., загальна вартість наданої послуги – 3000,00 грн;
3. Формування додатків до позовної заяви (письмові докази), витрачений час – 1 год., вартість наданих послуг 750 грн/год., загальна вартість наданої послуги – 750 грн;
Загальною сумою 6000,00 грн. 
Із змісту правової позиції Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22 вбачається, що при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткове джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20.
Вирішуючи питання обґрунтованості заявленого позивачем розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд приймає до уваги доводи сторони відповідача щодо неспівмірності таких витрат у порівнянні з складністю справи та непропорційність щодо предмету спору з урахуванням ціни позову.
Суд звертає увагу, що з огляду на категорію справи предмет спору в цій справі не є складним, не вимагає вивчення великого обсягу фактичних даних, а правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів позивача не потребував багато часу, враховуючи однотипність спорів щодо стягнення кредитної заборгованості. Зазначені у детальному описі робіт надані послуги зі консультації та формування додатків до позовної заяви не є неминучими, оскільки позивач не перший рік працює з кредитними заборгованостями, враховуючи те, що ТОВ «ФК “ПІНГ-ПОНГ”», яке 01.07.2025 змінило назву на ТОВ “ФК «СОЛВЕНТІС»” з 2020 року є фінансовою компанією, яка активно займається діяльністю, пов`язаною зі стягненням кредитної заборгованості, зокрема шляхом викупу прав вимоги (факторингу) у мікрофінансових організацій, спори про стягнення заборгованості є переважними у діяльності цієї компанії, а тому даний спір є одним із багатьох спорів, у яких ТОВ “ФК «СОЛВЕНТІС»” виступає позивачем. Водночас, суд зауважує, що позовну заяву подано за допомогою підсистеми «Електронний суд» самим позивачем через його електронний кабінет, а тому формування додатків здійснювалось відповідальною за електронний кабінет особою ТОВ “ФК «СОЛВЕНТІС»”.
Тож аналізуючи наданий представницею позивача адвокатом Лівак І.М. - обсяг виконаних ним робіт (наданих послуг) та витрачений ним на це час, приймаючи до уваги той факт, що справа не є складною, представниця позивача не приймала участь в судових засіданнях, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача до 3000,00 грн.
Отже, з урахуванням обсягу та складності наданих представницею позивача послуг з надання правничої допомоги протягом судового розгляду, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за надання правничої допомоги під час розгляду справи в розмірі 3000,00 грн., що складається з оформлення позовної заяви. 
Окрім того, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із 2422,40 гривень сплаченого судового збору, що підтверджується копією платіжної інструкції № 2193485 від 28.10.2025 (а.с.1).
Керуючись ст. ст. 525-527, 530, 598-599, 610, 615, 629, 634, 1054, пунктом 18. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, ЗУ «Про електронну комерцію», ЗУ "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", суд, 

У Х В А Л И В: 

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС»” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити. 

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС»” (код ЄДРПОУ-43657029, місцезнаходження: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, IBAN: НОМЕР_3 в АТ «СЕНС БАНК», МФО 300346), заборгованість за Договором про надання кредиту № 2193485 від 19.04.2019 в розмірі 27439,20 (Двадцять сім тисяч чотириста тридцять дев`ять) грн 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС»” (код ЄДРПОУ-43657029, місцезнаходження: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, IBAN: НОМЕР_3 в АТ «СЕНС БАНК», МФО 300346), у рахунок відшкодування понесених витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 (Три тисячі) гривень 00 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 (Двох тисяч чотирьохста двадцяти двох) гривень 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Дамчук О.О.