КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 755/18755/25 Головуючий у суді першої інстанції - Хромова О.О.
Номер провадження № 22-ц/824/6089/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року, постановлену під головуванням судді Хромової О.О., у місті Києві, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року позивач ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відповідно до якого просить стягнути з  ОСОБА_1 заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за період з 01 січня 2016 року по 25 грудня 2018 року у розмірі 15 671,82 грн, заборгованості за послугу з постачання гарячої води за період з 01 серпня 2017 року по 25 грудня 2018 року у розмірі 3 120,15 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2 090,29 грн та 3 % річних у розмірі 628,92 грн, що разом складає 21 511,18 грн; з  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за період з 26 грудня 2018 року по 30 червня 2025 року у розмірі 22 698,09 грн, заборгованості за послугу з постачання гарячої води за період з 26 грудня 2018 року по 30 червня 2025 року у розмірі 28 326,19 грн, заборгованість за абонентською платою за період з 01 листопада 2021 року по 30 червня 2025 року у розмірі 2 244,28 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 4 333,31 грн та 3 % річних у розмірі 1 031,68 грн, що разом складає 58 633,55 грн.
07 листопада 2025 року ОСОБА_1 засобами підсистеми «Електронний суд» подала до суду зустрічну позовну заяву до ТОВ «Євро-Реконструкція» про заборону вчинення дій та зобов`язання вчинити дії, відповідно до якої просила суд заборонити ТОВ «Євро-Реконструкція» нав`язувати ОСОБА_1 свої послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води;
заборонити ТОВ «Євро-Реконструкція» зберігати та обробляти персональні дані ОСОБА_1 у внутрішній документації та звітності, зокрема, шляхом нарахування боргів за відсутні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води;
зобов`язати ТОВ «Євро-Реконструкція» видалити персональні дані ОСОБА_1 у внутрішній документації та звітності, зокрема, з документації про нарахування заборгованостей споживачів.
В обґрунтування зустрічних позовних вимогах посилається на те, що в жовтні 2025 року ОСОБА_1 стало відомо про примушування її до користування послугами ТОВ «Євро-Реконструкція» шляхом незаконного використання її персональних даних, розрахунку неіснуючого «боргу», що є агресивною незаконною практикою до споживача з примусу до правовідносин. При цьому, ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг з постачання електроенергії, що повністю задовольняє її потреби в опаленні та гарячій воді. Отже жодних послуг від ТОВ «Євро-Реконструкція» ОСОБА_1 не потребує і ніколи не потребувала, і не отримувала взагалі.
Примусове нав`язування послуг централізованого теплопостачання та гарячої води є неправомірним і таким, що суперечить принципам законності, справедливості та державній політиці. З огляду на положення статті 19, 41 Конституції України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про теплопостачання», громадяни мають повне право на вільний вибір джерел теплопостачання та гарячої води, а будь-які спроби примусити їх користуватися централізованими послугами за наявності альтернатив є необґрунтованими та підлягають оскарженню в судовому порядку.
ОСОБА_1 не має жодних договорів з ТОВ «Євро-Реконструкція».
ТОВ «Євро-Реконструкція» зібрав та отримав, а також здійснив обробку персональних даних ОСОБА_1 (дані ПІП, ідентифікаційний код, нарахування «боргу») з грубим порушенням вимог Закону України «Про захист персональних даних», порушив права відповідача, оскільки ОСОБА_1 ніколи не надавала свої персональні дані та не надавала дозволу ними користуватись в своїй господарській діяльності.
Також ТОВ «Євро-Реконструкція» вчиняє незаконні агресивні дії - примушування ОСОБА_1 до своїх послуг та до їх оплати без наявних для того правових підстав.
Таким чином, предметом зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Євро-Реконструкція» є захист прав споживача з підстав небажання використовувати послуги теплопостачальної організації та встановлення заборони використання персональних даних споживача у господарській діяльності товариства.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено. Зустрічну позовну заяву повернуто ОСОБА_1 . 
Не погоджуючись із ухвалою суду,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що враховуючи підстави та предмет позову, з урахуванням суб`єктивного складу сторін, заявлені вимоги за первісним та зустрічним позовом стосуються одних і тих самих правовідносин, обраний сторонами спосіб захисту є доказаними фактами, а тому, спільний розгляд первісного позову і зустрічного позову, поданого відповідачем, призведе до спільного розгляду заявлених у судовому процесі вимог і реалізації права позивача за зустрічним позовом на своєчасний, швидкий розгляд та вирішення справи по суті вимог заявлених сторонами одне до одного вимог.
Таким чином, виходячи з предмету позовних вимог по первісному та зустрічному позову вимоги є однорідними як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін цивільного процесу, що зумовлює їх спільний розгляд і є доцільним, і, як наслідок, суд зобов`язаний прийняти зустрічний позов ОСОБА_3 та призначити справу до розгляду у загальному провадженні, оглянути докази за їх місцезнаходженням, викликати свідків, що можуть надати докази, щодо обставин справи.
Суд першої інстанції, відмовляючи у прийнятті зустрічного позову, формально навів положення статті 193 ЦПК України, однак фактично не здійснив перевірку всіх передбачених законом критеріїв, зокрема не оцінив, чи може задоволення зустрічного позову повністю або частково виключити задоволення первісного позову.
Такий аналіз є обов`язковим, а його відсутність свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення питання про прийняття зустрічного позову, що саме по собі є підставою для скасування ухвали.
Задоволення зустрічного позову про заборону нав`язування послуг, припинення обробки персональних даних та видалення інформації про «заборгованість» повністю нівелює юридичні підстави первісного позову про стягнення заборгованості, оскільки унеможливлює як саме нарахування плати за послуги і облік таких нарахувань як цивільно - правової заборгованості. 
Висновок суду першої інстанції про недоцільність спільного розгляду позовів ґрунтується не на вимогах процесуального закону, а на формальному зіставленні предметів позову без аналізу їх взаємного впливу.
11 лютого 2026 року на адресу апеляційного суду від представника ТОВ «Євро - Реконструкція» - Кравченко О.П. надійшов відзив на апеляційній скаргу відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу залишити без змін. 
В доводах відзиву посилається на те, що право відповідача на подання зустрічного позову не є абсолютним правом сторони у справі, взаємопов`язаність позовних вимог первісного та зустрічного позову не може бути достатньою підставою для спільного їх розгляду, оскільки суд має встановити доцільність спільного розгляду первісного та зустрічного позовів в одному провадженні.
Правова природа зустрічного позову в тому, що він робить неможливим розгляд первісного позову без зустрічного, оскільки направлений на зарахування вимог або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю чи частково задоволення первісного позову, або коли виникають з одних правовідносин. Тому на нього не поширюються правила виключної підсудності.
Подання зустрічного позову у цій справі не є доцільним, оскільки призводить лише до відкладення розгляду справи по суті й затягування у вирішенні первісного позову позивача та зміни предмету доказування у справі. Відтак, втрачається ефект доцільності їх спільного розгляду.
Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємо суперечливих чи взаємовиключних судових рішень, якщо:
вимоги за позовами можуть зараховуватися (наприклад, у разі пред`явлення власником будинку позову про виселення наймача через несплату обумовленої договором найму суми, останній може пред`явити зустрічний позов про стягнення коштів, витрачених на капітальний ремонт будинку). Це положення стосується лише тих вимог, які мають грошову оцінку; задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову в прийнятті зустрічної позовної заяви та її повернення мотивував своє рішення тим, що оскільки позови є різними за своєю правовою природою, обраним способом захисту, заявлені в них вимоги є різними як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін спору, що зумовлює самостійний предмет їх доказування, суд прийшов до висновку, що спільний розгляд вказаних позовів є недоцільним, а тому вбачає визначені законом підстави для повернення зустрічної позовної заяви заявнику.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).
Відповідно дот частини другої статті 49 ЦПК України одним із спеціальних прав відповідача є право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Зустрічний позов - це позов, який подається відповідачем до позивача у тому самому судовому процесі задля захисту проти первісних позовних вимог.
Метою пред`явлення зустрічного позову є спільний розгляд позовів в інтересах процесуальної економії, а в ряді випадків - уникнення постановлення суперечливих судових рішень.
Частиною першою статті 193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Спеціальні вимоги щодо змісту зустрічного позову та умови його прийняття до спільного розгляду з первісним позовом визначено частиною другою статті 193 ЦПК України. Так, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом (частина третя статті 193 ЦПК України).
Доцільно їх розглядати в одному процесі тоді, коли це дозволить більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємини сторін, виключити винесення взаємо суперечливих або взаємовиключних судових рішень. І, навпаки, недоцільно розглядати ці вимоги сумісно тоді, коли це затягне розгляд справи, а вимоги повністю можуть бути розглянуті окремо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №916/3245/17 зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.
У постанові від 20 березня 2019 року у справі №910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.
Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У цій справі предметом первісного позову є вимоги ТОВ «Євро - Реконструкція» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, а предметом зустрічного позову є вимоги, щодо захисту його прав споживача з підстав небажання використовувати послуги теплопостачальної організації та встановлення заборони використання персональних даних споживача у господарській діяльності товариства.
Відмовляючи у прийняті до спільного розгляду поданий відповідачкою у справі ОСОБА_1 , зустрічний позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що спільний розгляд вказаних вимог не є доцільним, оскільки позови містять різний предмет, зміст вимог та обставини, які підлягають доказуванню.
Так, вимоги первісного позову обумовлені неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості наданих житлово-комунальних послуг, в той час як зустрічний позов стосується небажання користуватися послугами теплопостачальної організації та встановлення заборони використання персональних даних споживача у господарській діяльності товариства.
Суд першої інстанції не позбавлений можливості вирішити позовні вимоги товариства без одночасного вирішення зустрічного позову. А ОСОБА_1 не позбавлена права пред`явлення до суду самостійного (а не зустрічного) позову з заявленими ним вимогами, що не порушує його права на доступ до правосуддя.
Апеляційний суд також звертає увагу, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом може призвести до безпідставного затягування розгляду справи та порушення розумних строків розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, а також, що зустрічний позов мав бути прийнятим та розглянутим разом з первісним позовом, оскільки вимоги є взаємопов`язані і спільний їх розгляд доцільним, колегія суддів оцінює критично, оскільки первісні та зустрічні позовні вимоги не є однорідними як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін цивільного процесу, що зумовлює самостійний предмет їх доказування.
Оскільки суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про повернення зустрічної позовної заяви із тих підстав, що за своїм предметом вони не є взаємопов`язаними і задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову й спільний їх розгляд є недоцільним, то апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року.
З огляду на вищевикладені обставини справи апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року підлягає залишенню без змін.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що судове рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді : 

_______________ ________________ ______________
М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв