Дата документу 21.04.2026 Справа № 335/4779/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №335/4779/25  Головуючий у 1-й інстанції: Новасардова І. В.
Провадження № 22-ц/807/827/26  Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Кухаря С.В.,  Остащенко О.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяна Юріївна про визнання права власності та стягнення грошових коштів (недоотриманої пенсії), - 
ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяна Юріївна про визнання права власності та стягнення грошових коштів (недоотриманої пенсії).

Позовні вимоги мотивуючи свої вимоги тим, що  ОСОБА_1 є дочкою та спадкоємцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 86 років в м. Василівка, Запорізька область. 
В подальшому рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 11.09.2024 року справа № 332/5276/24 встановлено факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Василівка Василівського району Запорізької області, громадянина України ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Камінево Лівенського району Орловської області, останнє місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . 24.09.2024 року ОСОБА_1 отримано свідоцтво про смерть. 
Після його смерті відкрилася спадщина у виді недоотриманої пенсії. Спадкодавець ОСОБА_2 був пенсіонером та перебував на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області як отримувач пенсії за віком. На момент смерті у ОСОБА_2 залишились суми пенсії, які по незалежним від нього причинам не були ним отримані за життя.
Враховуючи вищевказане, ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_2 .. Інших спадкоємців у померлого ОСОБА_2 не має, є ОСОБА_1 (донька), та була дружина ОСОБА_3 (мати ОСОБА_1 ), але вона також померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
26.03.2025 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з ненаданням документів, потрібних для прийняття спадщини. 
У ОСОБА_1 відсутня можливість надати в оригіналі свідоцтва про шлюб батьків, своє свідоцтво про народження, вони перебувають у родичів та сусідів померлих батьків у м.Василівка Запорізької області, яка є окупованою з 26.02.2022 року.
Тому, 21 квітня 2025 року ОСОБА_1 , через представника, звернулася до Пенсійного фонду України в Запорізькій області з вимогою від 19.04.2025 року № 19-04-2025/2 щодо виплати недоотриманої пенсії, яка належала батьку ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , із доданням копій всіх підтверджуючих документів щодо родинних відносин та підтвердження смерті спадкодавця.
25.04.2025 року Пенсійним фондом України в Запорізькій області лист отримано, але ні відповіді про прийняте рішення, ні виплатити ОСОБА_1 , як єдиній спадкоємиці після померлого батька ОСОБА_2 , недоотриманої пенсії у сумі 191 812,06 грн, станом на 20.05.2025 року не має.
Іншого способу, ніж визнання права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію, яка належала ОСОБА_2 та стягнення таких коштів в судовому порядку, у ОСОБА_1 не має, тому позивач звертається із відповідним позовом до суду.
З огляду на те, що відповідач незаконно перешкоджає реалізації її права, як спадкоємця, на отримання належного їй спадкового майна, просила суд визнати за ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію, яка належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 190 812,06 гривень та стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 , недоотриману пенсію, яка належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 190 812,06 гривень та стягнути на свою користь понесені судові витрати.

Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2026 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію, яка належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 190 812,06 грн.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію, яка належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 190 812,06 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1908,12 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що місцем реєстрації ОСОБА_2  є тимчасово окупована російською федерацією територія України. 23.06.2024 набрав чинності Закон України від 25.04.2024 N 3674-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення", яким пункт 14-4 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону N 1058 викладено в новій редакції, а саме передбачено, що громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та рф неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення рф підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії. Суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_2 з моменту припинення нарахування пенсії, тобто з 01.05.2023 року по день смерті, не звертався до відповідача із заявою про поновлення пенсійних виплат, відповідно до статті 1219 ЦК України визначено не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані зі смертю спадкодавця. Після смерті ОСОБА_2 залишилася недоодержана пенсія за березень 2022 року та за період з 01.07.2022 року по 01.05.2023 року в сумі 77 119,12 грн, недоотримана пенсія за період з 01.07.2022 року по 01.05.2023 року по день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) відсутня, оскільки за вказаний період вона не нараховувалась. Отже, проводити виплати недоотриманої пенсії у заявленому позивачем розмірі немає законних підстав. 
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Іваниця О.О. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. 

Від представника Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області - Литвинець Ю.С. на адресу апеляційного суду надійшла заява в якій вона просить розглянути справу за її відсутності, просить скасувати рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2026 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі (а.с.3-4).

Від представника ОСОБА_1 – адвоката Іваниці О.О. на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі (а.с.7).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності учасників справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справу Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області реалізувало своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 – адвокат Іваниця О.О. у відзиві на апеляційну скаргу, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, яка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, набула право на отримання невиплаченої спадкодавцю за життя пенсії у повному обсязі, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі. 

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №91 від 25 жовтня 1974 року (а.с.11).

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 11.09.2024 року справа № 332/5276/24 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Василівка Василівського району Запорізької області, громадянина України ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14-15).
24.09.2024 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) видано свідоцтво про смерть 24.06.2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_2 , актовий запис №1440 (а.с.12).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відкрилася спадщина.

Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 03.01.1960 року, ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 (а.с.12). 

Згідно з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 13.02.2025 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.16).

Разом з цим, згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 25.10.1974, батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_6 (а.с.11).

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_5 , яке видане 11 січня 1992 року Приморською сільською радою Василівського району Запорізької області, актовий запис №01, ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_7 та прийняла прізвище « ОСОБА_8 » (а.с.10).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , яке видане повторно 24 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Василівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 11, ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_10 та прийняла прізвище « ОСОБА_11 » (а.с.10-зворот).

Отже, позивач ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_2 .

18.10.2024 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяни Юріївни із заявою про прийняття спадщини (а.с.101-зворот).

18.10.2024 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяною Юріївною було заведено спадкову справу № 130/2024 після смерті ОСОБА_2 (а.с.101-119).

25.10.2024 надано експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз щодо розбіжностей в документах зазначених осіб (спадкодавця та спадкоємця) про ідентичність прізвищ « ОСОБА_12 » і « ОСОБА_13 » (а.с.116-зворот).

Відповідно до копії спадкової справи спадкоємцями майна померлого ОСОБА_2 є його донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та дружина яка його пережила – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,  яка не зверталась до нотаріуса з проханням видати Свідоцтво про право власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, або із заявою про відмову від отримання Свідоцтва про право власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя.

До спадкового майна входить недоотримана пенсія.

Згідно з довідкою №343 від 25.10.2024 Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області, наданою на запит нотаріуса – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебував на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області. Виплату пенсії припинено з 01.07.2024 у зв`язку із смертю ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ). На дату формування довідки недоотримана пенсія за період з 01.03.2022 по 31.03.2022 та з 01.07.2022 року по 30.06.2024 року складає 190 812,06 грн (а.с.116).

26.03.2025 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.117-зворот).

26.03.2025 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяною Юріївною відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з ненаданням документів, потрібних для прийняття спадщини. У спадковій справі відсутні відповідний документ, який підтверджував факт перебування у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 між собою, існують розбіжності в написанні дівочого прізвища заявниці та прізвища спадкодавця (« ОСОБА_12 , « ОСОБА_13 »), неможливо встановити коло спадкоємців, факт родинних відносин між заявником та спадкодавцем, встановити факт шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . А також у зв`язку з тим, що частка із майна, що є у спільній сумісній власності, на спадкодавця ОСОБА_2 не виділена (а.с.118-119).

21 квітня 2025 року ОСОБА_1 , через представника, звернулася до Пенсійного фонду України в Запорізькій області з вимогою від 19.04.2025 року № 19-04-2025/2 щодо виплати недоотриманої пенсії, яка належала батьку ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , із доданням копій всіх підтверджуючих документів щодо родинних відносин та підтвердження смерті спадкодавця (а.с.22-23).

12.05.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області надано відповідь за заяву позивача, в якій повідомлено, щодо виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_1 необхідно звернутися з заявою встановленого зразка та необхідними документами (паспортом, документом, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків, свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про право на спадщину, довідкою про відкритий у банківській установі рахунок для зарахування коштів) до будь-якого діючого відділу обслуговування громадян Пенсійного фонду України (сервісного центру). Як зазначає відповідач, інших заяв від Позивача до Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області не надходило (а.с.71).

Повідомленням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 01.07.2025 позивачу роз`яснено необхідність звернення до Пенсійного фонду України з відповідним переліком документів (а.с.86).
Спір між сторонами у цій справі виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої суми пенсії спадкодавця.
Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у неї як спадкоємця першої черги за законом після смерті батька права на спадкування недоотриманої суми пенсії.
Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України, право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.
У даній справі встановлено, що після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина. До спадкового майна входить недоотримана пенсія, у розмірі 190 812,06 грн. Спадкоємцями майна померлого ОСОБА_2 є його донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та дружина яка його пережила – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка не зверталась до нотаріуса з проханням видати Свідоцтво про право власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, або із заявою про відмову від отримання Свідоцтва про право власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя. Проте, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 . 26.03.2025 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяною Юріївною відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з ненаданням документів, потрібних для прийняття спадщини.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 є рідною донькою спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто спадкоємцем першої черги, інші спадкоємці ні на законом, ні за заповітом не встановлені згідно відомостей із спадкового реєстру, не встановлено, що видавалося свідоцтво про право на спадщину на підставі закону чи заповіту, інші спадкоємці до нотаріуса не звертались, навпроти інший спадкоємець дружина померлого ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 не зверталася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після померлого чоловіка, суд прийшов обгрунтованого висновку, що за позивачем, ОСОБА_1 слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману за час життя її батька ОСОБА_2 пенсію.

Щодо перегляду рішення суду першої інстанції в частині вимоги позивача про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь позивача недоотриману пенсію, яка належить ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 190 812.06 грн.

Встановлено, що дані відносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За змістом статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отримання пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісячно рівними частинами, що не перевищує місячного розміру пенсії.
Разом з тим, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Аналіз зазначених приписів статті 46 Закону України «Про обов`язкове державне пенсійне страхування», а також подібних за змістом приписів статті 87 Закону України « Про пенсійне забезпечення» свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.
Відповідно до статті 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. 
Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується з приписами Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Приписи частини другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості- переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суд у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту – смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї- спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволить зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми по спадкування за заповітом або за законом, зокрема щодо усунення від спілкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або за законом. Право на перерахування певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом ( зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця бо ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України. Тому припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. 
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 428/10113/20 (провадження № 61-14299св21, у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2022 року у справі № 727/12371/21).
Також необхідно звернути увагу, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення лише визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.
У частині першій, третій статті 12, частини першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Судом установлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В апеляцій скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зазначено, що виплата пенсії пенсіонеру ОСОБА_2 призупинена з 01.05.2023 року у зв`язку з тривалою неоплатою, відповідно до п.4 ч.1 ст.49 Закону №1058. В подальшому звернень від ОСОБА_2 до органів Пенсійного фонду України щодо поновлення виплати пенсії не надходило. При цьому відповідач зазначив, що розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ) складає 190 812.06 грн, та додатково зазначено, що розмір виплати може бути зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особі, яка має право на отримання даної виплати згідно свідоцтва про право на спадщину. ОСОБА_2 з моменту припинення нарахування пенсії, тобто з 01.05.2023 року по день смерті, не звертався до відповідача із заявою про поновлення пенсійних виплат, відповідно до статті 1219 ЦК України визначено не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані зі смертю ОСОБА_2 .. Отже, проводити виплату недотриманої пенсії немає законних підстав (а.с.67-68). 
Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю., видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.03.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 батька ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що ненадані документи, потрібні для вчинення нотаріальної дії (а.с.118-119). 
Водночас приватним нотаріусом в постанові встановлено, що ГУ ПФУ в Запорізькій області підтвердило наявність недоотриманої пенсії на ім`я ОСОБА_2 у сумі 190 812,06 грн. 
Приватним нотаріусом встановлена дана сума спадщини у вигляді недотриманої пенсії на підставі Довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 25.10.2024 року №343, що також не заперечується відповідачем (а.с.116). 
Предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.
Відтак, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до доньки ОСОБА_1 , як його спадкоємця, перейшло право на отримання недоотриманої пенсії, розмір якої згідно з довідки ГУ ПФУ в Запорізькій області від 25.10.2024 року №343 становить 190 812,06 грн.
Відповідач не доводив, що нараховані суми пенсії не були виплачені з вини ОСОБА_2 . 
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що позивачка успадкувала право на належні спадкодавцю суми пенсії на підставі статті 1227 ЦК України у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. Дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного Фонду України не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного Фонду України права на обмеження цих виплат. Постанова приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підставі не подання оригіналів документів щодо підтвердження родинних відносин, не є підставою для відмови спадкоємцю у задоволенні позову про стягнення усіх нарахованих сум. Припинення виплат пенсії за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначеної пенсії і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на її отримання.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь недотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі – 190 812,06 грн.
Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу недоотриману суму пенсії померлого батька ОСОБА_2 , яка становить – 190 812,06 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію, яка належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 190 812,06 грн та стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 , недоотриману пенсію, яка належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 190 812,06 грн.
Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги, які ґрунтуються на застосуванні до спірних правовідносин положення п.14-4 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п.10 Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 299 «Про деякі особливості виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не заслуговують на увагу.
23.06.2024 набрав чинності Закон України від 25.04.2024 N 3674-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення" (далі Закон N 3674), яким пунктом 14-4 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України від 09.07.2003 N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в редакції, яка діяла до 24 06.2024 року, нова редакція набула чинності 23.06.2024 року ( за день до дня смерті ОСОБА_14 , зазначав «становити, що громадянам, які проживають на території Автономної республіки Крим та м. Севастополя, виплата пенсій та надання соціальних послуг, передбачених цим Законом, здійснюються за рахунок коштів, які надходять від платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, розташованих на тереторії Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.
У разі виникнення дефіциту коштів для фінансування цих виплат такий дефіцит покривається за рахунок коштів бюджету автономної Республіки Крим та бюджету м. Севастополя. Громадянам України, які проживають на території Автономної республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії та соціальні послуги віл органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, мають право на отримання виплат згідно з цим Законом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».
Тобто Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до 23 червня 06.2024 року (за день до дня смерті ОСОБА_2 ) не передбачалося необхідності підтвердження повідомленням факту неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації (пункт 14-4 розділу XV "Прикінцеві положення" стосувався лише громадянам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.
Згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Тобто закони та інші нормативно-правові акти поширюються лише на відносини, що виникли після набрання ними законної сили.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Доводи апеляційної скарги, зазначених висновків суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – залишити без задоволення.
Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2026 року- залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 22 квітня 2026 року.

Головуючий, суддя 	Суддя 	Суддя	
Подліянова Г.С. 	Кочеткова І.В. 	Кухар С.В.