П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/7034/25	

Перша інстанція: суддя Дерев`янко Л.Л.,
повний текст судового рішення
складено 18.11.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень про нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:
03.07.2025 ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог від 21.07.2025, просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області:
- №0885981-2408-1411-UA48020010000091496 від 18.12.2024;
- №0577953-2409-1411-UA48020010000091496 від 31.05.2024;
- №0577954-2409-1411-UA48060150000071713 від 31.05.2024.
В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що він є власником нежитлового об`єкта нерухомого майна – тваринницького комплексу з галереєю, який є спорудою сільськогосподарського призначення, а тому, за приписами ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. За таких обставин позивач вважав, що відповідач безпідставно та незаконно визначив йому податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та прийняв оскаржувані податкові повідомлення рішення. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 :
- визнане протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області №0885981-2408-1411-UА48020010000091496 від 18.12.2024;
- визнане протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області №0577953-2409-1411-UА48020010000091496 від 31.05.2024;
- в іншій частині позову - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про неповне з`ясування фактичних обставин справи, оскільки, позивач не зареєстрований як фізична особа – підприємець. Декларації про доходи фізичних осіб отриманих від ведення сільськогосподарської діяльності позивач не подавав. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач використовує зазначений об`єкт нерухомості для ведення сільськогосподарської діяльності. Атому відсутня сукупність умов, за яких належне позивачу нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, можливо звільнити від оподаткування відповідно до положень підпункту «ж» підпункту. 266.2.2 пункту. 266.2 статті 266 ПКУ.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу посилався на доводи ідентичні тим, що викладені в позовній заяві та узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Апеляційний суд зазначає, що справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, зокрема в частині задоволених позовних вимог, які стосуються нарахування податку на нерухоме майно (нежитлове), відмінне від земельної ділянки, за 2022 та 2023 роки.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що позивач з 23 вересня 2016 року є власником нежитлової будівлі – тваринницького корпусу з галерею, загальною площею 1049,3 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
З 14 березня 2017 року ОСОБА_1 володіє на підставі договору емфітевзису земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,3102 га, в межах Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області (далі - Баштанської МР Баштанського району Миколаївської області).
23.06.2020 Баштанської сільською радою прийнято рішення №8, яким затверджені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Баштанської об`єднаної територіальної громади, зокрема нежитлове, в розмірі 67 грн за 1 кв.м., які діють з 01.01.2021 та до прийняття нового рішення, в тому числі у разі змін в законодавстві (а.с.41-46)
31.05.2024 ГУ ДПС у Миколаївській області було прийняте ППР №0577953-2409-1411-UA48020010000091496, яким позивачу нарахований податок на нерухоме майно (нежитлове), відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік, на об`єкт оподаткування - нежитлова будівля – тваринницький корпус з галерею, загальною площею 1049,3 кв.м., який розташований за адресою: вул. Центральна, с. Шевченко, 37-а, Баштанський район, Миколаївська область, в сумі 70303,10 грн (а.с.47, 89);
18.12.2024 ГУ ДПС у Миколаївській області було прийняте ППР №0885981-2408-1411-UA48020010000091496, яким позивачу нарахований податок на нерухоме майно (нежитлове), відмінне від земельної ділянки, за два місяці 2022 року на об`єкт оподаткування - нежитлова будівля – тваринницький корпус з галерею, загальною площею 1049,3 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 11367,42 грн (а.с.47-зворот, 91).
Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач здійснює сільськогосподарське товарне виробництво на земельній ділянки на підставі договору емфітевзису, і є у такому випадку сільським товаровиробником, він має право на пільгу, передбачену пп.266.2.2 «ж» п.266.2 ст. 266 ПК України.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Апеляційний суд вважає правильними висновки в частині задоволених позовних вимог, та такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, пп.5.2, 5.3 ст. 5, пп.14.1.235 п.14.1 ст. 14, пп.266.2.2 "ж" п.266.2 ст. 266, ст.ст. 1, 7 Закону України «Про особисте селянське господарство», ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис», які регулюють спірні правовідносини.
Згідно пп.266.1.1 п.266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезидент, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 ПК України).
Відповідно до пп.пп.266.3.1 та 266.3.2 п.266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Так, пп.266.2.2 «ж» ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 жовтня 2019 року у справі №0340/1905/18, та підтриманої у подальшому у постановах від 24.04.2020 у справі №540/2206/19, від 11.04.2023 у справі №380/18104/21, від 12.12.2024 у справі №240/28129/23, правовий аналіз пп.266.2.2 «ж» п.266.2 ст. 266 ПК України дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Підпунктом 14.1.235 п.14.1 ст. 14 ПК України визначено, що сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Таким чином, визначення сільськогосподарський товаровиробник, яке міститься у пп.14.1.235 п.14.1 ст. 14 ПК України, застосовується виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», що прямо визначено самим пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України.
Враховуючи вищенаведені правові норми, апеляційний суд зазначає, що до спірних правовідносин про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно».
Відповідно ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробниками сільськогосподарської продукції визнаються юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарську худобу і птицю. 
Крім того, положеннями ст. 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» встановлено, що особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму…
…Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.
Відповідно ст. 7 Закону України «Про особисте селянське господарство» члени особистого селянського господарства мають право: реалізовувати надлишки виробленої продукції на ринках, а також заготівельним, переробним підприємствам та організаціям, іншим юридичним і фізичним особам, надавати послуги з використанням майна особистого селянського господарства.
Згідно п.п.5.2, 5.3 ст. 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами. 
Визначення п.п.14.1.235 п.14.1 ст. 14 ПК України має чітко обмежену сферу застосування, отже, для інших випадків мають бути застосовані норми інших законів в силу приписів п.5.3 ст. 5 ПК України. 
А тому, відповідно пп.266.2.2 "ж" п.266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Матеріалами справи встановлено, що позивач здійснює сільськогосподарське товарне виробництво на земельній ділянці на підставі договору емфітевзису та використовує належне йому приміщення (тваринницький корпус з галереєю, загальною площею 1049,3 кв.м.) у сільськогосподарській діяльності, а тому має право на пільгу встановлену пп.266.2.2 "ж" п.266.2 ст. 266 ПК України, оскільки є сільськогосподарським товаровиробником.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для скасування оскаржуваних в цій справі ППР, якими позивачу визначений податок на нерухоме майно (нежитлове), відмінне від земельної ділянки, за два місяця 2022 року та за 2023 рік.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області – залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.В. Джабурія