ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року	Львів	Справа № 140/3065/24 пров. № А/857/10658/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді Пліша М.А.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року (головуючий суддя Смокович В.І., м. Луцьк) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про:
визнання протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової грошової винагороди позивачу у збільшеному до 100 000 гривень розмірі за період з 06.05.2023 по 01.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»; 
зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату додаткової грошової винагороди позивачу у збільшеному до 100 000 гривень розмірі за період з 06.05.2023 по 01.06.2023.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року, яке набрало законної сили 01 серпня 2024 року, позов задоволено: 
визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці за станом здоров`я внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме з 06 травня 2023 року по 01 червня 2023 року;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці за станом здоров`я внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме з 06 травня 2023 року по 01 червня 2023 року.
21 лютого 2025 року військовою частиною НОМЕР_1 подано заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення в адміністративній справі №140/3065/24, відповідно до якої просить суд задовольнити заяву, переглянути рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 по справі №140/30645/23 у звяґзку з нововиявленими обставинами. Скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 у справі №140/30645/23 у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Ухвалою від 27.02.2025 у зв`язку з не дотриманням заявником вимог статті 364 КАС України, зокрема пунктів 4-6 частини другої та п.2-4 частини третьої, заяву залишено без руху та надано 10-денний строк з дня вручення/отримання ухвали для усунення зазначених недоліків поданої заяви.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року заяву Військової частини НОМЕР_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - повернуто заявнику без розгляду.
Не погодившись з таким судовим рішенням Військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку, просить ухвалу суду скасувати, переглянути рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 року по справі №140/30645/23 у зв`язку з нововиявленими обставинами. 
В апеляційній скарзі 29.05.2024 рішенням Волинського окружного адміністративного суду по справі №140/3065/24 задоволено вимоги ОСОБА_1 , визнано протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці за станом здоров`я внаслідок поранення, а саме з 06 травня 2023 по 01 червня 2023, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену ПКМУ від 28 лютого 2022 року №168 у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці за станом здоров`я внаслідок поранення з 06 травня по 01 червня 2023. 
До наказів про виплату додаткової винагороди включаються військовослужбовці під час стаціонарного лікування внаслідок поранення, відпустки за станом здоров`я внаслідок важкого поранення під час захисту Батьківщини. 
До розгляду справи №140/3065/24 не залучено військово - лікарську комісію, не скасовано висновок ВЛК, не зобов`язано здійснити повторний огляд або здійснити перевірку висновку ВЛК штатною ВЛК (відповідною регіональною ВЛК), не зобов`язано внести зміни до заключення ВЛК. 
Це - вибіркове застосування норм права, ухвалення судових рішень всупереч вимогам чинного законодавства нівелює принципи права. 
Приписами КАС України визначено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд має право залучити до участі співвідповідача або другого відповідача. 13.02.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи №826/1460/16 вказує, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. 
Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається за нормами матеріального права. Неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за позовом. Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, підстави для задоволення позову відсутні. 
Відповідно до ухвали Волинського окружного адміністративного суду по справі №140\3065/24 заява на перегляд рішення суду повернуто без розгляду, відмовлено в наданні строку на оплату судового збору. 
Зазначена ухвала суду підлягає скасуванню, оскільки порушені норми матеріального та процесуального права, оскільки: - суд безпідставно посилається на різний зміст в довідках ВЛК наданої до суду позивачем та наданої відповідачем з заявою про перегляд рішення суду, оскільки в довідці, яка долучена до суду позивачем не має зазначення про те, що його травма (поранення) легке, важке, інше; - суд безпідставно не залучив до розгляду справи №140/3065/24 відповідну ВЛК; - судом не враховане те, що військовою частиною НОМЕР_2 на запит військової частини НОМЕР_1 в лютому 2024 року надано довідку військової лікарської комісії стосовно молодшого сержанта ОСОБА_1 , в якій зазначено, що травма легка, відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». (зі змінами та доповненими), рішень - телеграм Міністра оборони України, «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 №260, а саме пункту 11 розділу розділу XXXIV передбачено включення в наказ на виплату додаткової винагороди у розмірі збільшеному до 100000 у зв`язку з отриманням важкого поранення за висновком (постановою) ВЛК (ЛК, МК) за весь час (періоди) перебування на лікуванні або у відпустці за станом здоров`я, відповідно до чинного законодавства та нормативно - правових актів документи набувають чинність не раніше їх оприлюднення, за загальним правилом документи не мають зворотної дії, жодна постанова (заключення, довідка) ВЛК не може впливати на дії, ситуації та рішення до їх оприлюднення. 
Не було та не має підстав та повноважень щодо виплати додаткової винагороди збільшеної до 100000 гривень за травень 2023 року Демиденко.
Судом в рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 року по справі №140/30645/23 довідка військово - лікарської комісії не досліджувалася; 
Судом не враховане те, що скасування рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 року по справі №140/30645/23 у зв`язку з нововиявленими обставинами не позбавляє сторону позивача або суд витребувати довідки (заключення) ВЛК, звернутися до суду з вимогами щодо скасування висновків ВЛК, внесення змін, зробити переогляд, на підставі заключення ВЛК розглянути справу, ухвалити рішення з урахуванням усіх обставин.
Військова частина НОМЕР_1 входить до складу ЗСУ, що переведені у вищі ступені бойової готовності та на воєнний стан, на даний час виконує завдання за призначенням в зоні бойових дій в Донецькій області. 
Військова частина НОМЕР_1 є розпорядником коштів третього рівня (найнижчого). Відповідно до пункту 4.4. Порядку організації формування і виконання бюджетних програм (підпрограм) в системі МОУ, затверджений наказом МОУ від 01.01.2021 №300 розпорядники коштів третього рівня: забезпечують своєчасне отримання в забезпечувальному фінансовому органі обсягів видатків за відповідними бюджетними програмами (підпрограмами); складають та надають проєкти кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду кошторису та ін.; служб забезпечення відповідних органів військового управління за напрями діяльності. 
Питання виділення коштів вирішуються не у військовій частині НОМЕР_1 та військовій частині НОМЕР_3 . Процедура виділення коштів та фактичне здійснення оплати судового збору займає значну кількість часу та фактично не може бути здійснена у короткі строки. 
Військова частина НОМЕР_1 повністю залежна від фінансування органів вищого військового керівництва. Після надходження замовлених коштів військова частина НОМЕР_3 та НОМЕР_1 , зобов`язується у найкоротший термін направити відповідну платіжну інструкцію на адресу суду. 
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань. 
Судом першої інстанції встановлено, що постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою від 27.02.2025 у зв`язку з тим, що представник відповідача, звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 у справі №140/3065/24 не дотримався вимог статті 364 КАС України, зокрема пунктів 4-6 частини другої та п.2-4 частини третьої, заяву залишено без руху та надано 10-денний строк з дня вручення/отримання ухвали для усунення зазначених недоліків поданої заяви.
06.03.2025 на адресу суду засобами системи «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача про усунення недоліків заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, до якої долучено лист Департаменту соціального забезпечення МОУ від 04.11.2024 220/13/9088 щодо фінансування видатків для виконання судових рішень по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», лист–відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.09.2024 220/13/7600 на №760/27788 від 11.09.2024 щодо пошуку додаткового фінансового ресурсу для забезпечення виконання судових рішень оскільки виділені асигнування на 2024 рік вичерпано, клопотання військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2025 №1471/807 командиру військової частини НОМЕР_3 , лист військової частини НОМЕР_3 від 20.02.2025 №67/ВЛК про видачу довідки військово-лікарської комісії №626 від 04.05.2023 , з внесеними змінами засобами СЕДО.
Разом з заявою подано клопотання про надання додаткового часу на усунення недоліків заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у звґязку із невчасним надходженням коштів на рахунок військової частини НОМЕР_3 та військової частини НОМЕР_1 до вирішення справи по суті, а у разі відмови у задоволенні дійсного клопотання – вирішити питання щодо розподілу судових витрат після вирішення справи по суті.
Надаючи оцінку цій заяві суд першої інстанції підставно зауважив, що обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у них коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для розстрочення чи відстрочення від такої сплати.
Так, статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року №3674-VІ «Про судовий збір» (далі Закон №3674-VІ).
Відповідно до частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Статтею 8 Закону №3674-VI встановлено умови за яких суд своєю ухвалою може відстрочити або розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від сплати такого на певний строк за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Отже, вказаним вище законодавством встановлено вичерпний перелік умов, суб`єктів та коло правовідносин, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема звільнити від сплати судового збору або відстрочити/розстрочити сплату судового збору.
Зважаючи на те, що вищезазначені умови за наявності яких заявника можливо було б звільнити від сплати судового збору, відстрочити або зменшити розмір сплати судового збору, відсутні, і враховуючи те, що звільнення, відстрочення та розстрочення суб`єкту владних повноважень сплати судового збору може розцінюватися, як надання державним органам певних процесуальних переваг перед іншими учасниками судового процесу - юридичними та фізичними особами, які зобов`язані сплачувати відповідний збір, правильним є твердження суду першої інстанції, що підстави для задоволення клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги - відсутні.
Відповідач, маючи однаковий обсяг процесуальних прав і обов`язків поряд з іншими учасниками справи, діє як суб`єкт владних повноважень та є бюджетною установою, що фінансується з Державного бюджету України, а тому обмежене її фінансування, зокрема, в частині видатків, передбачених на сплату судового збору, не є підставою для звільнити від сплати судового збору або відстрочення сплати судового збору, оскільки кошти на вказані цілі повинні бути передбачені у кошторисі установи своєчасно і у повному обсязі.
Доводи заявника не містять безсумнівних відомостей про час і обсяг очікуваних надходжень на рахунок скаржника, призначених для сплати судового збору, й жодним чином не підтверджують виникнення у нього можливості сплатити такий збір упродовж нового строку. Обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у них коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення, розстрочення чи відстрочення від такої сплати.
При цьому суд вірно врахував, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18 викладено висновок, що суд може відстрочити (розстрочити) сплату судового збору, враховуючи майновий стан особи, що звертається до суду. Цей висновок Великої Палати Верховного Суду стосується і суб`єкта владних повноважень. При цьому, у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що звільнення юридичної особи від сплати судового збору за наявності майнового критерію, можливе виключно у випадку, якщо предметом позову у справі є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Для вирішення питання про зменшення розміру належних до сплати судових витрат, звільнення від їх оплати повністю або частково, відстрочення або розстрочення сплати судового збору необхідним є доведення особою, яка звертається із відповідним клопотанням, фінансової неможливості сплатити судовий збір. При цьому, оцінці також підлягають дії, вчинені скаржником задля сплати судового збору та причини, з яких такі дії не призвели до позитивного вирішення питання його сплати.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19 зазначала, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору.
Питання ж необхідності звільнення від сплати судового збору або відстрочення/розстрочення сплати судового збору до закінчення режиму воєнного стану, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у клопотанні скаржника. При цьому суд слушно зауважив, що сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для безумовного продовження процесуального строку, відстрочення, розстрочення чи звільнення від сплати судового збору у всіх абсолютно випадках.
З огляду на наведене суд першої інстанції вірно вважав, що клопотання заявника про відстрочення чи розстрочення сплати судового збору. з наведених ним підстав задоволенню не підлягає, оскільки незадовільне матеріальне забезпечення суб`єкта владних повноважень, не є належною правовою підставою для цього в розумінні положень частини першої статті 8 Закону №3674-VІ.
При цьому суд підставно зазначив, що сплата судового збору не може вважатись перешкодою в доступі до правосуддя, оскільки право на звернення до суду кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
Разом із тим, інші вимоги суду щодо зазначення нововиявлених обставин, якими обґрунтовується вимога про перегляд судового рішення заявником не були виконані.
Так в ухвалі про залишення заяви без руху від 27.02.2025 суд першої інстанції вказав на те, що пунктом 5 частини 2 статті 364 КАС України передбачено, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначаються нововиявлені або виключні обставини, якими обґрунтовується вимога про перегляд судового рішення, дата їх відкриття або встановлення.
Частиною 2 статті 361 КАС України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини 2 статті 361 КАС України).
При цьому під істотними обставинами слід розуміти ті з них, що можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили і такі не були відомі і не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи.
Також суд першої інстанції правильно вказав, що нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для вирішення конкретної справи; юридичний факт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу, оскільки, якби нововиявлена обставина була відома суду під час постановлення судового рішення, вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.
Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази або ж нові обставини, які виявлені після постановлення рішення суду, в даному ж випадку заявник як на нововиявлені обставини посилається на докази, зокрема довідку №626 від 04.05.2023, яка була створена після винесення оскаржуваного судового рішення та яка не оцінювалася судом, стосовно обставин, що були встановлені судом оскільки дана довідка містить інший зміст (з внесеними змінами засобами СЕДО) про що вказано в листі від 20.02.2025 №67/ВЛК однак датована 04.05.2023 за 626 як і документ, який подавався позивачем разом з позовною заявою і досліджувався судом.
Отже, нові докази які не оцінювалися судом згідно імперативних приписів п. 2 ч. 4 ст. 361 КАС України не є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.
Також постановляючи ухвалу суд правильно врахував, що згідно пункту 1 частини 1 статті 363 КАС України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про існування таких обставин.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Триваюча ж та пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду та поважність пропуску цього строку з урахуванням наявної можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
При цьому суд першої інстанції з`ясував, що про існування вказаної довідки №626 від 04.05.2023 останньому було відомо на момент винесення рішення Волинським окружним адміністративним судом від 29.05.2024 у цій справі.
Тобто, ті докази, які заявник вважає такими, що пов`язуються із нововиявленими обставинами були створені в 2023 році, про що заявник був в повній мірі обізнаний. Також заявник був обізнаний щодо змісту довідки яка мається в матеріалах справи та досліджувалася судом, оскільки при поданні апеляційної скарги зазначав, що у вказаній довідці військово-лікарська комісія не зазначила ступінь тяжкості отриманого поранення.
Враховуючи вказане, суд першої інстанції вірно вважав, що навіть якщо і припустити, що нова довідка, яка отримана в/ч НОМЕР_1 зумовила настання для заявника обставин, які він вважає такими, що в сукупності із вищенаведеними доказами є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, то визначений п. 1 ч. 1 ст. 363 КАС України 30-ти денний строк для подання відповідної заяви слід обраховувати з дати її видачі, тобто 04.05.2023. Натомість заявник із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами звернувся до суду 21.02.2025, тобто з істотним пропуском місячного строку звернення, встановленого статтею 363 КАС України.
Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що військова частина НОМЕР_1 звернувшись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами лише 21.02.2025, пропустила визначений ст. 363 КАС України тридцяти денний строк звернення до суду, а вказані ним підстави для поновлення такого строку є неповажними.
Відповідно до частини 3 статті 366 КАС України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 364 цього Кодексу, застосовуються правила статті 169 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Згідно із частиною п`ятою статті 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано повернув заяву Військової частини НОМЕР_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а ухвала відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року у справі №140/3065/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	М.А. Пліш 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко