Справа № 192/126/26 
Провадження № 1-кп/192/153/26 
В И Р О К
Іменем України

"16" квітня 2026 р.

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у селищі Солоному Дніпровського району Дніпропетровської області кримінальне провадження № 12025042160000758 від 16.12.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Волоському Дніпропетровського району Дніпропетровської області, є громадянином України, має середню спеціальну освіту, не одружений, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, не є людиною з інвалідністю, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

Згідно з обвинувальним актом 16.12.2025 близько 08 год 00 хв ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував поблизу будинку АДРЕСА_1 , де між ним та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин відбулася сварка, в результаті чого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому.
Тоді ж, 16.12.2025 близько 08 год 00 год поблизу будинку АДРЕСА_1 , реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, з мотивів неприязних відносин, не маючи наміру на заподіяння смерті, підійшов обличчям до ОСОБА_6 на відстані витягнутої руки та своїм правим колінним суглобом правої ноги наніс останньому не менше трьох ударів у ліву область живота, чим спричинив ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тілесні ушкодження у вигляді: «Закрита травма черева. Розрив селезінки. Гематома хвоста підшлункової залози. Внутрішньочеревна кровотеча. Множинні передочеревинні гематоми передньої черевної стінки, післяопераційні рубці на передній поверхні черевної стінки», які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по признаку небезпеки для життя, на підставі: п.2.1.3.л Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6.
Зазначені дії ОСОБА_4 кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, а саме вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, та такого, що спричинило втрату органу.
У судовому засіданні прокурор надав суду для затвердження угоду про визнання винуватості.
Угода про визнання винуватості укладена 16 квітня 2026 року між прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 та обвинувачем ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 .
Прокурор також надав суду письмову згоду потерпілого ОСОБА_6 на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.
Згідно з умовами угоди ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Сторони угоди погодились на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та звільнення його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
За змістом угоди ОСОБА_4 ознайомлений з наслідками укладення та затвердження угоди, передбаченими ст. 473 КПК України, а також наслідками її невиконання, передбаченими ст. 476 КПК України.
Прокурор у судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити.
Обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, запевнив, що у вчиненому розкаюється, повідомив, що угоду уклав добровільно без будь якого тиску на нього.
Захисник проти укладення угоди не заперечував, посилався на те, що угода укладена відповідно до вимог КПК України.
Потерпілий угоду також підтримав.
Розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, дослідивши її зміст та надані суду матеріали, врахувавши думку учасників провадження, суд дійшов таких висновків.
За приписами статті 468 КПК України, частини четвертої статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Згідно з вимогами статті 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.
Частиною п`ятою статті 469 КПК України встановлено, що укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Частиною сьомої статті 474 КПК України визначено, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.
Як вбачається із обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України.
Відповідно до ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення є тяжким злочином.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Умови укладеної угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. В угоді відсутні обставини, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені пунктом 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а також наслідки укладення й затвердження даної угоди, передбачені частиною другою статті 473 КПК України, вид покарання, та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Відповідно до обвинувального акта обставинами, що пом`якшують покарання, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставини, що обтяжують покарання, - відсутні.
Покарання, узгоджене сторонами, не виходить за межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України, та відповідає загальним правилам призначення покарань, встановленим КПК України.
З огляду на викладене, зважаючи на те, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та КК України, а також інтересам суспільства, потерпілий надав прокурору письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, врахувавши доводи сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження даної угоди.
Оскільки сторони угоди про визнання винуватості дійшли згоди про звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, суд при визначенні тривалості іспитового строку також враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає за необхідне покласти на обвинуваченого, обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2025 року до підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який в подальшому продовжувався судом.
Суд вважає за необхідне залишити обвинуваченому раніше застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Керуючись ст. ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 16 квітня 2026 року між прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 та обвинувачем ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 12025042160000758 від 16.12.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з 22 грудня 2025 року до дня набрання вироком законної сили, виходячи з такого співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.
Продовжити запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та потерпілому.

Суддя ОСОБА_1