ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 березня 2026 року справа №200/6328/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року у справі № 200/6328/25 (головуючий суддя І інстанції – Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.06.2025 № 053130011977 про відмову позивачу, яка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області в проведенні перерахунку пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу державної служби, що дають право на призначення пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу” в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (пункт 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889) періоди проходження позивачем строкової військової служби в Радянській Армії з 11.08.1983 по 16.08.1986 і роботу у Краматорському міському відділі внутрішніх справ з 04.11.1986 по 16.06.2006, що загалом складає 22 роки 8 місяців 2 дні та провести розрахунок розміру пенсії з урахуванням розмірів складових грошового забезпечення, зазначених в довідках Управління стратегічних комунікацій Донецької обласної державної адміністрації від 17.06.2025 № 7 та від 17.06.2025 № 8.
В обґрунтування позову зазначила, що отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058, продовжує працювати в Управлінні стратегічних комунікацій Донецької обласної адміністрації на посаді головного спеціаліста сектору бухгалтерського обліку та звітності.
18.06.2025 позивач звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”.
Рішенням від 25.06.2025 № 053130011977 відповідач відмовив в переведенні позивача на пенсію за віком за Законом України “Про державну службу” в зв`язку з тим, що станом на 01.05.2016 позивач не займала посад державної служби, які дають право на призначення пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу” № 889 та не мала стажу роботи 20 років на відповідних посадах. 
Рішення відповідача є протиправним.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.06.2025 № 053130011977 щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-VІІІ.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити (перевести) ОСОБА_1 на пенсію за Законом України “Про державну службу” з моменту звернення із заявою, а саме з 18.06.2025, зарахувавши до її стажу державної служби: період військової служби з 11.08.1983 по 16.08.1986 та провести розрахунок розміру пенсії з урахуванням розмірів складових грошового забезпечення, зазначених в довідках виданих Управлінням стратегічних комунікацій Донецької обласної державної адміністрації від 17.06.2025 № 7 та від 17.06.2025 № 8.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Відповідно до Порядку № 622, пунктів 10 та 12 розділу ХІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України “Про державну службу” № 889 право на призначення пенсії мають особи, які на день набрання чинності цього Закону (на 01.05.2016), зокрема жінки, мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами КМУ; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами КМУ.
Крім того, відповідно до пункту 3 Порядку № 622 право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого п. 2 Порядку № 622, якщо до набрання чинності Законом № 889 «Про державну службу» не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають, зокрема, жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058.
Таким чином, право на призначення пенсії державного службовця в межах Закону № 889 мають особи, які не отримували пенсію відповідно до Закону № 3723.
Крім того, зобов`язуючи відповідача призначити позивачу пенсію відповідно до Закону № 889, суд першої інстанції втрутився в дискреційні повноваження пенсійного органу.
Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на зазначене, суд надає оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП “Діловодство спеціалізованого суду”.
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему “Електронний суд” матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі “Електронний суд”.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Встановлені обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . 
Відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_2 виданого Краматорським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області від 23.07.2013 є громадянкою України. 
Як свідчить протокол/розпорядження щодо призначення/перерахунку пенсії дата-час розрахунку 25.02.2025, позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 з 02.03.2024.
18.06.2025 позивач звернулася до пенсійного органу з заявою про перехід на пенсію за Законом України “Про державну службу”.
До заяви позивачем надані: довідка, видана Управлінням стратегічних комунікацій Донецької обласної адміністрації від 17 червня 2025 року № 7 про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); довідка, видана Управлінням стратегічних комунікацій Донецької обласної адміністрації від 17 червня 2025 року № 8 про інші складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, для призначення згідно з пунктами 10, 12 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII “Про державну службу” пенсії відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-ХІІ “Про державну службу” про надбавки, премії та інші виплати за період з 01.01.2024 по 31.05.2025; трудова книжка; військовий квиток; заява до ГУМВС України в Донецькій області про надання роз`яснень щодо джерел фінансування від 24.03.2023; відповідь ГУМВС України в Донецькій області від 31.03.2023 щодо джерел фінансування; звернення до НАДС; відповідь НАДС від 23.02.2023.
Звернення опрацьовано за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.06.2025 № 053130011977 відмовлено позивачу в проведенні перерахунку пенсії згідно наданої заяви від 18.06.2025 про перехід на пенсію за віком за Законом України “Про державну службу”.
В рішенні зазначено, що відповідно до пунктів 10 та 12 розділу ХІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України “Про державну службу” право на призначення пенсії мають особи, які на день набрання чинності цього Закону (на 01.05.2016), зокрема жінки, досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та мають не менше ніж 10 років стажу державної служби та які на час досягнення пенсійного віку працювали на відповідних посадах державної служби, а також особи, які мають 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. 
Встановлено, що заявниця станом на 01.05.2016 не займала посад державної служби, які дають право на призначення пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу” та не мала стажу роботи 20 років на відповідних посадах.
Протокол/розпорядження щодо призначення/перерахунку пенсії, дата-час розрахунку 25.02.2025, свідчить, що загальний страховий стаж позивача (повний) становить 40 років 03 місяці 03 дні.
Відповідно до стажу для розрахунку права (РС-право) страховий стаж позивача станом на 18.06.2025 року складає – 40 років 03 місяці 03 дні; з яких зараховані періоди до страхового стажу: 
- з 11.08.1983 по 15.08.1986 – військова служба строкова – 3 роки 0 м. 05 дн.;
- з 04.11.1986 по 20.10.1991 – держслужбовці (посади ст. 25 ЗУ № 3723) – 4 роки 11 місяців 17 днів; 
- з 21.10.1991 по 31.10.1994 - держслужбовці (посади ст. 25 ЗУ № 3723) – 3 роки 0 місяців 11 днів; 
- з 01.11.1994 по 31.12.2003 - держслужбовці (посади ст. 25 ЗУ № 3723) – 9 років 02 місяці 0 днів;
- з 01.01.2004 по 16.06.2006 - держслужбовці (посади ст. 25 ЗУ № 3723) – 2 роки 06 місяців 0 днів;
- з 29.06.2006 по 06.03.2020 – 13 років 10 місяців 0 днів;
- з 10.03.2020 по 30.11.2021 – 1 рік 09 місяців 0 днів;
- з 02.12.2021 по 31.12.2021 – 0 років 1 місяць 0 днів;
- з 10.01.2022 по 22.11.2023 – 1 рік 11 місяців 0 днів;
- з 23.11.2023 по 31.12.2023 – 0 років 02 місяці 0 днів; 
- з 01.01.2024 по 31.01.2024 – 0 років 1 місяць 0 днів.
При цьому період проходження позивачем строкової військової служби з 11.08.1983 по 16.06.1986 зарахований до страхового стажу, проте, не зарахований до стажу держслужбовці (посади ст. 25 ЗУ № 3723).
Відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_3 дата заповнення 26.06.1989, позивач з 11.08.1983 по 16.08.1986 проходила службу в Радянській Армії (запис № 2). 
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що станом на час звернення з заявою 18.06.2025 про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію за Законом № 3723 стаж позивача на державній службі складав більш 20 років (22 роки 08 місяців 02 дні), загальний страховий стаж складав 40 років 03 місяці 03 дні, позивач досягла пенсійного віку (61 рік), на день набрання чинності Законом № 889 займала посаду державної служби та мала не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, мала необхідний страховий стаж, тому позивач набула право на призначення пенсії відповідно до положень Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
1) пенсія за віком;
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
На підставі частини першої статті 10 Закону № 1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. 
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Як свідчать матеріали справи, позивач з 02.03.2024 отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону № 1058.
18.06.2025 позивач звернулася до пенсійного органу з заявою про перехід на пенсію відповідно до Закону України “Про державну службу”.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом від 10.12.2015 № 889-VIII, який набрав чинності 01 травня 2016 року (далі – Закон № 889).
Відповідно до частини першої статті 90 Закону № 889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно з пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Таким чином, стаж державної служби за період роботи (служби) до 01 травня 2016 року обчислюється відповідно до законодавства, яке діяло до 01.05.2016.
Стаж державної служби до набрання чинності Законом № 889 обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою КМУ від 03 травня 1994 року № 283 (далі – Порядок № 283).
Абзацом п`ятим пункту 3 Порядку № 283 передбачено, що до стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.
Як визначено пунктом 4 Порядку № 283 документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи (…).
Відповідно до пункту 7 частини другої статті 46 Закону № 889 до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
На підставі частини шостої статті 2 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» ( в редакції до внесення змін Законом № 3633-IX від 11.04.2024, яким строкова військова служба замінена на базову військову службу) серед видів військової служби була передбачена строкова військова служба.
Аналіз вищезазначених нормативно-правових актів свідчить, що періоди військової служби як до 01 травня 2016 року, так і після 01 травня 2016 року зараховуються до стажу державної служби.
Як свідчать записи в трудовій книжці позивача ОСОБА_1 , з 11.08.1983 по 16.08.1986 проходила службу в Радянській Армії.
Між тим, відповідно до розрахунку стажу позивача (РС-право) військова служба строкова з 11.08.1983 по 15.08.1986 (3 роки 0 м. 05 дн.) зарахована відповідачем до страхового стажу, проте не зарахована до стажу державної служби.
Зазначене свідчить про протиправність дій відповідача, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до стажу державної служби позивача період військової служби з 11.08.1983 по 16.08.1986.
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Згідно з пунктом 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
На підставі пункту 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Як визначено частиною першою статті 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723), на одержання пенсії державних службовців мають право (…) жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку (…).
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 03 липня 2018 року у справі № 265/3709/17, від 19 березня 2019 року у справі № 357/1457/17, від 15 серпня 2019 року у справі № 676/6166/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 607/9429/17.
На час звернення позивача до пенсійного органу з заявою від 18.06.2025 у позивача вже був наявний стаж “держслужбовці посади ст. 25 ЗУ № 3723” – 19 років 07 місяців 28 днів, що не заперечується відповідачем.
З врахуванням до стажу державної служби періоду проходження позивачем військової служби з 11.08.1983 по 15.08.1986 (3 роки 0 місяців 05 днів), стаж державної служби ОСОБА_1 станом на 01 травня 2016 року складає більш 20 років.
Оскільки станом на час звернення позивача з заявою від 18.06.2025 про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058, на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”, страховий стаж позивача складав 40 років 03 місяці 03 дні, стаж на державній службі станом на 01 травня 2016 року складав більш 20 років, позивач досягла віку, визначеного статтею 26 Закону № 1058, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 набула право на призначення пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу”, та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити (перевести) позивача на пенсію за Законом України “Про державну службу” з 18.06.2025.
Щодо визначення відповідачу обов`язку призначити пенсію позивачу суд зазначає наступне.
Згідно зі змісту Рекомендації № R(80) 2 Комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснити з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень, те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящих в ієрархії нормативно - правовим актам. Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межи завдань адміністративного судочинства.
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.
Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.
При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Так, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".
Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, при досягненні позивачем пенсійного віку (60 років), наявності необхідного страхового стажу 40 років 03 місяці 03 дні, наявності стажу на державній службі станом на 01 травня 2016 року більш 20 років, - відмовляти ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за Законом України “Про державну службу”.
Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Таким чином, з огляду на поведінку відповідача, який протиправно відмовив позивачу в переведенні її з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» суд першої інстанції обрав ефективний спосіб захисту порушеного права позивача - зобов`язав відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 18.06.2025.
Є безпідставним посилання відповідача на приписи п. 3 Порядку № 622, оскільки позивач до 18.06.2025 не отримувала пенсію відповідно до Закону № 3723.
За таких обставин суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.
Суд відповідно до статті 308 КАС України не надає оцінку рішенню суду першої інстанції в іншій частині, яка сторонами не оскаржується.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року у справі № 200/6328/25 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року у справі № 200/6328/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 18 березня 2026 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 18 березня 2026 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв