Справа № 131/205/26 
Провадження № 2/131/138/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 р.	м. Іллінці 	

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Шелюховського М.В.,
розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ: 

До Іллінецького районного суду Вінницької області звернулась ОСОБА_3 із зазначеним позовом, в якому вказала, що нею, за усною угодою позики було передано готівкою позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 19220 гривень 00 копійок. Дані відомості підтверджуються даними її паспорта та ідентифікаційного номера, та розпискою про повернення коштів (позики) від 24 жовтня 2025 року.
По домовленості і з відповідачем у зв`язку з невиконанням будівельних робіт, а саме перекриттю даху кошти повинен був повернути позивачу в повному обсязі починаючи з 24 жовтня 2025 року на протязі двох тижнів. З того часу борг відповідач не повертає. Засобами телефонного зв`язку, позивачем було неодноразово повідомлено позичальника про вимогу щодо повернення коштів, які були проігноровані. Станом на дату подання позову відповідач заборгованість у сумі 19220,00 гривень не повернув, тому позивач звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 17 лютого 2026 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, що підтверджується відповідними поштовим відправленням та оголошенням про виклик до суду на сайті Судової влади, відзив до суду не подав, клопотань від нього не надходило.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного провадження у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів, враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, ухвалити у справі заочне рішення.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних мотивів. 
Так, судом установлено, що ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 19220,00 грн. за виконання будівельних робіт по перекриттю даху, які ОСОБА_2 зобов`язався повернути у зв`язку з невиконанням в повному обсязі з 24.10.2025 року на протязі двох тижнів по 07 листопада 2025 року, що підтверджується розпискою від 24.10.2025 року(а.с.8). 
Так, ОСОБА_2 у передбачений строк борг за розпискою від 24.10.2025 року не повернув. У результаті простроченням строку за розпискою та неповернення грошових коштів, за відповідачем утворився борг, який становить 19220,00 грн.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного Кодексу України).
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
ВС підкреслив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Наявність оригіналу розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем умов договору позики та порушення ним вимог ст.1049 ЦК України.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача доведені повністю та не спростовані в жодній мірі належними та допустимими доказами відповідача, тому, вказана сума боргу підлягає стягненню. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути 19220,00 грн.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.629, 1046, 1047,1049 ЦК України ст.ст. 280, 281, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – задовільнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики у розмірі 19220,00 (дев`ятнадцять тисяч двісті двадцять гривень 00 копійок) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1331,50 (одна тисяча триста тридцять одна гривня 50 копійок) грн. за сплату судового збору
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000,00 (три тисячі гривень 00 копійок) грн. за витрати на правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Представник позивача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Свідоцтво серії НОМЕР_2 , видане 28 березня 2019 року, адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя: