Справа №760/2411/24 2-а/760/655/26	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2025 року місто Київ
Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Верещінської І.В., за участі секретаря судового засідання Негари А., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Лікуша Андрій Віталійович до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1269209 від 19 січня 2024 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.
Заявлені вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 19 січня 2024 року о 00.31 год. в м. Харкові по вул. Велика Панасівська, 83 він керував транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Однак, з даною постановою позивач не погоджується та зазначає, що на вимогу поліцейського він пред`явив посвідчення водія міжнародного зразка, видане у штаті Вашингтон Сполучених Штатів Америки, яке надає йому право керування легковими автомобілями. З цих підстав вважає, що оскаржувана постанова порушує вимоги як національного, так і міжнародного законодавства, зокрема Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, а тому, посилаючись на вимоги Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами та норми адміністративного законодавства, вважає оскаржувану постанову протиправною, просить її скасувати та закрити провадження у справі.
Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
14.05.2024 року представником відповідача ДПП подано до суду додаткові пояснення, згідно якого представник відповідача вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. 19.01.2024 о 00 годині 38 хвилин в місті Харкові по вулиці Велика Панасівська поблизу будинку 83 було виявлено транспортний засіб Mitsubishi L200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснював рух під час дії режиму комендантської години. Позивач пред`явив посвідчення водія, яке видане в Сполучених Штатах Америки (далі - США). В силу положень Віденської конвенції Про дорожній рух 1968 року, США не є країною-підписантом даного міжнародного договору, таким чином, громадяни США з національним посвідченням водія не мають права керування на території України. При винесенні цієї постанови інспектор керувався положеннями ПДР України та КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне водієм, а тому він діяв в межах своїх повноважень і не порушував норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з вищевказаним, вважає, що позовна заява позивача щодо скасування постанови не підлягає задоволенню, оскільки постанова серії ЕНА № 1269209 винесена у відповідності до норм чинного законодавства.
Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
У наданий в ухвалі час від сторін не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.
Постановою серія ЕНА №1269209 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, інспектором 1 взводу 3 роти 1 батальйону УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом Терентьєвим Р.В. від 19 січня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 гривень.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 19 січня 2024 року о 00 годині 31 хвилини в м. Харкові по вул. Велика Панасівська, 83 керуючи транспортним засобом Mitsubishi Л 200 номерний знак НОМЕР_2 , не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 а ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає увагу, що під час керування транспортним засобом, він мав при собі посвідчення водія серії № НОМЕР_3 , видане 30.11.2020 року уповноваженим органом штату Вашингтон, яке пред`явив для перевірки працівникам поліції.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до п. 29.1.а ПДР України водій механічного транспортного засобу, який перебуває на території України з іншої країни, а також водій громадянин України, який виїжджає за кордон, повинні мати реєстраційні документи на транспортний засіб і посвідчення водія, що відповідають вимогам Конвенції «Про дорожній рух» (Відень, 1968 р.).
Частиною 2 статті 126 КУпАП визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 9 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» зазначено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається із копії посвідчення водія серії № НОМЕР_3 , воно видане 30.11.2020 року уповноваженим органом штату Вашингтон США. Строк дії водійського посвідчення до 25.06.2023 (запис літерами латинського алфавіту). Інформація про категорії (підкатегорії) транспортних засобів, на які розповсюджується дія посвідчення, відсутня.
У відповідності до п. 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 р. № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 №511, зі змінами), особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.
Таким чином, для керування транспортним засобом на території України із посвідченням водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Конвенції, є сукупність умов, а саме наявність двох елементів, а саме, міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави. При цьому, наявність лише одного із елементів, не дає право на керування транспортним засобами.
Водночас, судом встановлено, що позивач керував транспортним засобом із згаданим вище посвідченням, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, так як Сполучені штати Америки не підписали її та не ратифікували. При цьому судом встановлено, що у позивача відсутнє міжнародне посвідчення водія та не було національного посвідчення водія відповідної категорії (видане державою Україна) на момент винесення оскаржуваної постанови.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено належними доказами, що 19 січня 2024 року дійсно мало місце порушення позивачем вимог ПДР України, та в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Враховуючи вищевикладене, та те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1269209 від 19 січня 2024 року відповідає вимогам чинного законодавства, суд приходить до переконання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а тому вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження та в задоволенні позову слід відмовити.
У випадку відмови у задоволенні позову, витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В :
В задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Лікуша Андрій Віталійович, до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Верещінська