ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 545/3618/24
провадження № 61-9643св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - військова частина НОМЕР_1 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство оборони України,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Латою Наталією Федорівною, на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2025 року у складі судді Цибізової С. А. та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 червня 2025 року у складі колегії суддів: Дорош А. І., Лобова О. А., Триголова В. М.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просила суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є близьким родичем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свої вимоги обґрунтовував тим, що його вітчим ОСОБА_2 був призваний на військову службу і загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час ведення бойових дій. 
Він звернувся до командира військової частини з рапортом та просив звільнити його з військової частини на підставі абз. 14 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час дії мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме: у зв`язку із загибеллю близького родича ОСОБА_2 під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. У відповідь отримав лист від військової частини з відмовою.
Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2024 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Міністерство оборони України.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції аргументоване тим, що чинним законодавством передбачений перелік підстав для звільнення військовослужбовців з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану та перелік близьких родичів, загибель яких під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану обумовлює можливість звільнення з військової служби. Суд зазначив, що відповідач не оспорює наявність факту родинних відносин позивача з його вітчимом та те, що вони були близькими особами, а вказує на відсутність підстав для звільнення згідно чинного законодавства. Суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів, що від встановлення факту, про який він просить, залежить виникнення чи зміна прав, про які зазначено у позові.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Полтавського апеляційного суду від 25 червня 2025 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2025 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з судовим рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним та обґрунтованим і не вбачав підстав для його скасування.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
25 липня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лата Н. Ф. звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16, у постановах Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 240/5809/18, від 17 квітня 2019 року у справі № 456/1258/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Заявник зазначає, що суди не врахували, що метою встановлення факту у цій справі, а саме встановлення факту родинних відносин позивача з вітчимом, який загинув під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, є те, що цей факт породжує для позивача юридичні наслідки у вигляді його звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок». 
Частина 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» містить «Примітку, терміни «пряме підпорядкування», «близька особа» вживаються у значенні, наведеному в Законі України «Про запобігання корупції»».
Отже законодавство України під членом сім`ї військовослужбовця розуміє особу, яка перебуває із суб`єктом права в правовідносинах, які визначаються як родинний зв`язками або шлюбними відносинами, так і постійним проживанням із військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. Таким чином, діти є членами сім`ї незалежно від того чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені в шлюбі або позашлюбні, відповідно до близьких родичів відносяться пасинок та вітчим.
У справах про корупцію вітчима визнають близьким родичем. Це дає підстави застосовувати антикорупційні обмеження, наприклад, щодо конфлікту інтересів чи недопущення сумісництва. Держава вважає, що зв`язок між пасинком і вітчимом достатньо тісний, аби виникала небезпека зловживань на основі особистої прихильності. Враховуючи те, що законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю, а Закон України «Про військову службу і військовий обов`язок» передбачає гуманне ставлення до родини, в якій загинув один з її членів, задля збереження цієї родини, вважає, що факт встановлення близьких родичів між позивачем та його загиблим вітчимом ОСОБА_1 породжує для позивача юридичні наслідки у вигляді його звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок».
Доводи інших учасників справи
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Полтавського районного суду Полтавської області цивільну справу № 545/3618/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство оборони України, про встановлення факту родинних відносин.
Матеріали справи № 545/3618/24 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 13 жовтня 2025 року справу № 545/3618/24 призначено до судового розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року зупинено касаційне провадження у справі № 545/3618/24 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 308/17634/23, провадження № 14-40цс25.
Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2026 року касаційне провадження у справі № 545/3618/24.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
Суди встановили, що ОСОБА_1 подав рапорт до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової частини, обґрунтовуючи тим, що його близький родич ОСОБА_2 загинув під час ведення бойових дій. Указав, що його мати уклала шлюб із ОСОБА_2 та з того часу вони спільно проживали разом до загибелі вітчима, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, останній займався його вихованням, фінансово утримував до досягнення повноліття.
У відповіді командира військової частини від 25 травня 2024 року на рапорт ОСОБА_1 від 12 травня 2024 року зазначено, що матеріали на звільнення з військової служби згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» повертаються без реалізації. Частиною 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» чітко визначено перелік близьких родичів, які підпадають під дію зазначеної норми закону, а саме: чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра та у зв`язку з цим заявника повідомлено, що вказана норма не може бути застосована.
Згідно свідоцтва про народженнясерії НОМЕР_2 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_5 , яка у подальшому 03 червня 2000 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 та змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».
ОСОБА_3 змінив прізвище на « ОСОБА_6 » згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 .
Відповідно до сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_5 від 09 квітня 2024 року № 534 ОСОБА_2 , який був призваний на військову службу 26 вересня 2023 року, загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час ведення бойових дій.
Відповідно до характеристики, наданої Криворізькою спеціалізованою школою І-ІІІ ступеню № 70 на ОСОБА_1 , вихованням останнього займалися мати ОСОБА_7 та вітчим ОСОБА_2 , який відгукувався на будь-яке прохання, пов`язане зі шкільним життям. ОСОБА_1 був зарахований під прізвищем ОСОБА_8 , а по досягненню повноліття, за згодою вітчима, змінив прізвище на « ОСОБА_6 ». Батьки приділяли велику увагу навчанню та вихованню сина.
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Підставою касаційного оскарження оскаржених судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16, у постановах Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 240/5809/18, від 17 квітня 2019 року у справі № 456/1258/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Позиція Верховного Суду 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Об`єктом судового захисту при розгляді справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, є охоронювані законом інтереси, а предметом судової діяльності - встановлення юридичних фактів із метою забезпечення реалізації заінтересованими особами належних їм суб`єктивних прав.
Отже, для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18.
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
За наявності спору про право суд у порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й факту родинних відносин, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення або особа не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факти, що мають юридичне значення.
Згідно статті 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.
Метою встановлення будь-якого факту, що має юридичне значення, є можливість скористатися правом, яке надане заявнику відповідно до чинного законодавства України.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25).
Родинні відносини (споріднення) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника).
Поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням.
Законодавство України не встановлює вичерпного переліку документів, які підтверджують родинні стосунки, а тому вони визначаються в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення.
Встановлення факту родинних відносин може мати місце, якщо з певних причин зазначений факт не був зареєстрований органами Державної реєстрації актів цивільного стану, у реєстрації цього факту було відмовлено або помилка органу Державної реєстрації актів цивільного стану у актовому записі має настільки давнє походження, що її виправлення має потягнути за собою цілу низку виправлення в інших актових записах.
Тому суд повинен перевірити наявність причин, за яких неможливо отримати документ, що посвідчує цей факт, а потім наявність цього факту.
У цій справі позивач заявив позов про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту, що він був близьким родичем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній є його вітчимом.
Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
У постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 569/16419/15-ц (провадження № 61-8872св18), від 23 травня 2018 року у справі № 766/5046/16-ц (провадження № 61-10741св18) зазначено, що встановлення факту родинних відносин можливо лише за наявності кровної спорідненості.
Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення заявленого позивачем позову, оскільки встановлення факту родинних відносин можливо лише за наявності кровної спорідненості, а вітчим та пасинок не є родичами. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 77, 78 ЦПК України на підтвердження факту його кровної спорідненості з ОСОБА_2 .
При цьому, інших вимог, зокрема про встановлення факту спільного проживання з вітчимом, ОСОБА_1 не заявляв.
Крім того, пунктом 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби якщо під час дії воєнного стану їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Отже, наведені приписи встановлюють підстави для звільнення з військової служби під час дії воєнного часу у разі загибелі близького родича та перелік близьких родичів, які підпадають під дію зазначеної норми закону. Вітчим до вказаного переліку не входить. 
Посилання в касаційній скарзі на те, що у справах про корупцію вітчима визнають близьким родичем, колегія суддів відхиляє.
У постанові від 02 березня 2026 року у справі № 462/863/23 (провадження № 61-5396сво24) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, шо: «Для цивільних відносин властиві такі критерії, завдяки яким відносини є цивільними: юридична рівність, вільне волевиявлення, майнова самостійність їх учасників. Натомість публічні відносини мають інші, повністю протилежні характеристики. Парламентом не передбачено у статті 1 ЦК України можливості застосування до регулювання спадкових відносин, а саме щодо визначення близького родича в розумінні пункту 3 частини четвертої статті 1253 ЦК України, норм публічних законів.
Застосування статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», статті 26 СК України, статті 25-1 КЗпП України, за аналогією закону неможливе при вирішенні питання про визначення поняття «близькі родичі» (пункт 3 частини четвертої статті 1253 ЦК України), оскільки в цих актах законодавства надаються різні визначення кола таких осіб, що пов`язано зі спеціальними цілями правового регулювання відповідних актів.».
Доводи касаційної скарги були предметом дослідження судами попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Суди правильно застосували норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустили порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, тому доводи касаційної скарги з цього приводу є безпідставними.
Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених Верховним Судом в постановах, що зазначені заявником в касаційній скарзі, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші наведені у касаційній скарзі аргументи фактично зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду стосовно установлених обставин справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Латою Наталією Федорівною, залишити без задоволення.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді:	А. Ю. Зайцев 	
	Є. В. Коротенко 	
	В. М. Коротун  	
	М. Ю. Тітов