справа № 505/1851/25
провадження № 2/492/101/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
19 січня 2026 року м. Арциз
Арцизький районний суд Одеської області у складі: 
головуючої судді – Гусєвої Н.Д.,
за участю секретаря судового засідання – Рябчук О.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
встановив:
Позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою до відповідачки, в якому просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором на загальну суму 29017,80 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 квітня 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАКС КРЕДИТ» (далі за текстом – ТОВ «МАКС КРЕДИТ») тавідповідачкою було укладено договір кредитної лінії № 00-9702934 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. ТОВ «МАКС КРЕДИТ» свої зобов`язання за вказаним договором виконало та надало відповідачці кредит у сумі 9000,00 грн. шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку відповідачки, яка була вказана нею при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті відповідачки. 21 жовтня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ»та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (далі за текстом – ТОВ «ФК «ЕЙС») укладено договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЙС» прийняло належні ТОВ «МАКС КРЕДИТ»права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідачки за вказаним договором на загальну суму 29017,80 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачки, оскільки остання ухилилися від добровільного погашення заборгованості по вказаному договору, що є порушенням прав позивача.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просив суд про розгляд справи за його відсутності. Позов просив задовольнити та у разі повторної неявки відповідачки у судове засідання не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачка про дату, час та місце судового засідання двічі поспіль була повідомлена належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явилась. Так, судом, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, надсилались судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачки, зареєстрованої у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовими конвертами з судовими повістками, що повернулись до суду з довідками відділення «Укрпошти» з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», свідчить про неможливість вручення відповідачці судових повісток, та відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судові виклики вручені відповідачці належним чином. 
У постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки.
Відповідачка клопотання про розгляд справи за її відсутності, відзив до суду не подала, про причини неявки у судове засідання суд не повідомила.
Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд бере до уваги, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо її, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Отже, відповідачка зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року в справі № 175/4075/18 (провадження № 61-5401св22), якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
З матеріалів справи не вбачається, що відповідачка надавала суду доказів неможливості прибути у судове засідання. 
Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки поспіль відповідачки у судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для її неявки.
Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України.
Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві неявки поспіль відповідачки у судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи по суті за відсутності відповідачки, яка з 24 вересня 2025 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного рішення жодного разу до суду не прибула, станом розгляду справи не цікавилась, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтувала.
Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у позовній заяві, на ухвалення заочного рішення у справі,суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 , відповідачкою у справі, у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора № 90285 укладено договір кредитної лінії № 00-9702934 від 02 квітня 2024 року (далі за текстом – Договір), відповідно до умов якого відповідачці було надано у кредит у сумі 9000,00 грн. зі строком кредитування 360 днів, з датою остаточного повернення 28 березня 2025 року зі стандартною процентною ставкою на день 2,47%, комісією за надання кредиту 10% від суми кредиту (фіксована сума) 900,00 грн. (а. с. 31-33, 38). 
Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою 89928,00 грн. та орієнтовною реальною стандартною процентною ставкою 931,66% (пункти 1.8, 1.9. Договору), про що також свідчить підписаний сторонами Договору паспорт споживчого кредиту (а. с. 37).
Підписання відповідачкою паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення її з умовами кредитування.
Аналогічна правова позиція, викладене у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17, від 12 лютого 2020 року у справі №382/327/18.
Відповідно до пункту 1.1. Договору, Кредитодавець надає Позичальнику кредит у національній валюті у вигляді Кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Згідно інформаційної довідки № 1289/10 від 30 жовтня 2024 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН», як технологічний оператор платіжних послуг, через платіжний сервіс «Platon» провів успішну транзакцію на платіжну картку 41201-45744-11024 у сумі 9000,00 грн., що також підтверджено Додатком до інформаційної довідки (а. с. 39-40, 41-42).
Отримання ОСОБА_1 , відповідачкою у справі, грошових коштів у сумі 9000,00 грн. підтверджується випискою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», з якої вбачається, що грошові кошти у розмірі 9000,00 грн. були зараховані 02 квітня 2024 року (а. с. 84, 85-88).
Відповідно до детального розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «МАКС КРЕДИТ», станом на 21 жовтня 2024 року у ОСОБА_1 , відповідачки у справі, за Договором виникла заборгованість у розмірі 29017,80 грн., з якої: 9900,00 грн. - заборгованість по кредиту; 19117,80 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а. с. 12-13). 
Статтею 11 ЦК України визначено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом положень частини 1, частини 2 статті 207, пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно із статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , відповідачка у справі, шляхом власноручних введень одноразових ідентифікаторів, отриманих від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала Договір (здійснила акцепт пропозицій товариства), тому договір кредитної лінії № 00-9702934 від 02 квітня 2024 року вважається укладеним між сторонами договору відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Судом встановлено, що сторони договору кредитної лінії № 00-9702934 від 02 квітня 2024 року досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому вказаний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі.
Вказаним Договором передбачено порядок та умови отримання кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів, нарахованих за користування кредитними коштами та сплату комісії за надання кредиту.
ОСОБА_1 , відповідачка у справі, підписавши вказаний Договір, надала згоду на отримання та повернення кредиту і сплату процентів за користування кредитними коштами, а також комісію за надання кредиту у строки та порядку, встановленими вказаним Договором та Правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «МАКС КРЕДИТ».
Без отримання відповідачкою листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт ТОВ «МАКС КРЕДИТ» за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не був би укладений.
ОСОБА_1 , відповідачкою у справі, не надано суду належних доказів того, що вказаний Договір укладений іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачці не належить.
Подібні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» (а. с. 25-27) укладено договір факторингу № 21102024-MK/ЕЙС від 21 жовтня 2024 року, згідно з умовами якого до ТОВ «ФК «ЕЙС», позивача у справі, перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 , відповідачки у справі, за договором кредитної лінії № 00-9702934 від 02 квітня 2024 року на загальну суму 29017,80 грн., з якої: 9900,00 грн. - заборгованість по кредиту; 19117,80 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, що також підтверджується Реєстром Боржників до вказаного договору, актом прийому-передачі Реєстру Боржників (а. с. 13-15, 16, , 17, 18-19).
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок також зроблено Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61-10389св21 від 23 лютого 2022 року, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039св21 від 19 січня 2022 року, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14 липня 2021 року.
Оскільки, ТОВ «ФК «ЕЙС» на підставі договору факторингу № 21102024-MK/ЕЙС від 21 жовтня 2024 року набуло право вимоги за договором кредитної лінії № 00-9702934 від 02 квітня 2024 року, укладеного між первісним кредитодавцем ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 , відповідачкою у справі, то у нього, як у нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредитних коштів та інших передбачених Договором платежів, у зв`язку з неналежним виконанням позичальницею ОСОБА_1 , відповідачкою у справі, взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за Договором.
Доказів про визнання вказаного договору факторингу недійсним чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять.
Судом встановлено, що згідно з умовами договору кредитної лінії № 00-9702934 від 02 квітня 2024 року позичальниця ОСОБА_1 , відповідачка у справі, зобов`язалася повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитами та інші платежі у повному обсязі у строки та на умовах, передбачених вказаними договорами.
Всупереч умов Договору ОСОБА_1 , відповідачка у справі, не виконала своїх зобов`язань, після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідачки не здійснила погашення кредитної заборгованості на рахунки ТОВ «МАКС КРЕДИТ», ТОВ «ФК «ЕЙС».
Відповідно до частини 1, частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Положеннями частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Положеннями статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За правилом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 580 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , відповідачка у справі, кредитні кошти отримала, якими в подальшому розпорядилася на власний розсуд, однак свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів та сплати процентів, комісії не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем, до якого перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 , відповідачки у справі, виникла заборгованість за договором кредитної лінії № 00-9702934 від 02 квітня 2024 року, яка згідно з розрахунком, наданого позивачем, склала загальну суму 29017,80 грн., з якої: 9900,00 грн. - заборгованість по кредиту; 19117,80 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказів, у розумінні статей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості за вказаним договором ОСОБА_1 , відповідачкою у справі, суду не надано, іншого розрахунку заборгованості на іншу дату за вказаним Договором суду також не надано, чим відповідачкою не виконані вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України, тому вказаний розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору.
Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «ФК «ЕЙС» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 29017,80 грн., оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та вони не спростовані відповідачкою.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі спати судового збору у сумі 2422,40 грн., сплачені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена платіжною інструкцією в національній валюті № 20 від 20 травня 2025 року (а. с. 9).
Позивачем у позовній заяві заявлено вимогу щодо стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн. у зв`язку з чим суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1, частини 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
За правилами частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Поляковим О.В. було надано: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4956 від 24 квітня 2012 року (а. с 23); ордер серії АА № 1563299 від 07 квітня 2025 року (а. с. 30); договір про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року (а. с. 20); додаткову угоду № 16 від 07 квітня 2025 року (а. с. 21); акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року (а. с. 22), відповідно до яких вартість наданих юридичних послуг визначена у сумі 7000,00 грн.
Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року Адвокатське Бюро «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» надало ТОВ «ФК «ЕЙС» наступні послуги: складання позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЙС» до боржниці, якою є ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-9702934 від 02 квітня 2024 року у сумі 5000,00 грн.; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржниці, якою є ОСОБА_1 за кредитним договором № 00-9702934 від 02 квітня 2024 року у сумі 1000,00 грн.; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 00-9702934 від 02 квітня 2024 року на рахунок боржниці, якою є ОСОБА_1 у сумі 500,00 грн.; підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 00-9702934 від 02 квітня 2024 року на рахунок боржниці, якою є ОСОБА_1 у сумі 500,00 грн.
Від ОСОБА_1 , відповідачки у справі, до суду не надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги. 
Судом встановлено, що позивач поніс витрати у розмірі 7000,00 грн. на професійну правничу допомогу та від відповідачки не надійшло клопотання про зменшення таких витрат. 
Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 907/357/16, від 18 грудня 2018 року у справі № 910/4881/18.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн., що відповідає критерію розумності їхнього розміру та є співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 15, 19, 44, 48, 76-81, 89, 95, 128, 133, 137, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274-279, 280-282, 284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд, – 
ухвалив:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» - задовольнити повністю. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (місцезнаходження: Харківське шосе, будинок 19, офіс 2005, місто Київ, 02090; код ЄДРПОУ: 42986956)заборгованість за договором кредитної лінії № 00-9702934 від 02 квітня 2024 рокуу розмірі 29017 (двадцять дев`ять тисяч сімнадцять) гривень 80 копійок, яка складається з: заборгованості за тілом у сумі 9900 (дев`ять тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок; заборгованості за відсотками у сумі 19117 (дев`ятнадцять тисяч сто сімнадцять) гривень 80 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (місцезнаходження: Харківське шосе, будинок 19, офіс 2005, місто Київ, 02090; код ЄДРПОУ: 42986956) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідачка, якій повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення їй повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачкою в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Арцизького районного суду
Одеської області         Гусєва Н.Д.