Справа №638/17118/25
Провадження № 2/638/2802/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2026 року          м.Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Агапова Р.О.,
за участю секретаря судового засідання Суслової К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Шевченківського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 26096,03грн.,
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулось до Шевченківського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 26096,03грн. за кредитним договором, у тому числі: 
-11968,38грн. – заборгованості за тілом кредиту; 
-6962,85грн. – заборгованості по відсотках;
-7164,80грн. – комісії.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на наявність боргу у відповідача за кредитним договором від 02.03.2021, заборгованість за яким на час подання позову не погашена. 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 19.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.,
У судове засідання представник позивача не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.
Відповідач та її представник у судове засідання також не з`явились. 
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстави першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Із наведеної вище норми процесуального права слід дійти висновку, що заява сторони про відкладення розгляду справи не є безумовною підставою для такого відкладення. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховним Судом 04 серпня 2021 року у справі №758/6080/19.
Приймаючи до уваги обмеження строків розгляду справи, які встановлені процесуальним законом, а також те, що позовна заява надійшла до суду 22.05.2025 року, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній документами, оскільки зібрані матеріали справи містять всі необхідні докази для вирішення спору.
Крім того, явка учасників справи у судове засідання не визнавалася судом обов`язковою.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив. 
02.03.2021 між Акціонерним товариством «Альфа Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позичальнику надано кредит у сумі 17000,00 строком на 24 місяці з процентною ставкою 35% річних.
12 серпня 2022 р. АТ «Альфа-Банк» змінило найменування на АТ «Сенс Банк». 
Кредитором зобов`язання за договором щодо надання грошових коштів виконані належним чином, що підтверджено банківською випискою по рахунку відповідача.
Разом з тим, відповідач зобов`язання за договором виконував не належним чином, в обумовлені договором строки кредитні кошти банку не повернув. Доказів зворотного суду не надано. 
Згідно розрахунку заборгованості АТ «Сенс Банк» у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 26096,03грн., у тому числі: 11968,38грн. – заборгованості за тілом кредиту; 6962,85грн. – заборгованості по відсотках; 7164,80грн. – комісії.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно до ст. 526 Цивільного кодексу України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Як зазначено в ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання.
Порушення боржником умов договорів є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору.
Виходячи з викладеного, враховуючи відсутність доказів погашення заборгованості відповідачем, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення суми кредиту та відсотків ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню.
Щодо стягнення комісії суд зазначає наступне.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.11, ч. 5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16 зазначалося, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Велика Палат Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 року по справі N 363/1834/17 зазначила наступне.
16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон N 3795-VI. Згідно з абзацом дев`ятим пункту 8 розділу І цього Закону частину четверту статті 11 Закону N 1023-ХІІ було доповнено новим абзацом третім такого змісту: "Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною". Наведені приписи у такій редакції діяли до 10 червня 2017 року, коли набрав чинності Закон N 1734-VIII. Згідно з останнім текст статті 11 Закону N 1023-ХІІ виклали у новій редакції, що не передбачала нікчемності зазначених умов договору, а звужувала дію Закону N 1023-ХІІ до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону N 1734-VIII.
Враховуючи те, що у кредитному договорі встановлений обовязок боржнкиа боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, суд відмовляє у задоовленні вказаної вимоги.
Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 263-265, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд –
ВИРІШИВ: 
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, код ЄДРПОУ 23494714) 11968,38грн. – заборгованості за тілом кредиту; 6962,85грн. – заборгованості по відсотках.
В іншій частині – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, код ЄДРПОУ 23494714) 1757,32грн. - на відшкодування витрат по оплаті судового збору. 
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20-ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя           Р.О. Агапов