Справа №950/213/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Косолап В. М.	
Номер провадження 33/816/303/26 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Мовчана Р.В. на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 09 травня 2025 року, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , 

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. 
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн, - 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Лебединського районного суду Сумської області від 09 травня 2025 року водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік за те, що він 25.12.2024 об 11 год. 18 хв. по вул. Охтирська в м. Лебедин керував автомобілем ЗАЗ СЕНС, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки за згодою водія за допомогою газоаналізатора Драгер, результат 1,57 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Мовчан Р.А. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Лебединського районного суду Сумської області від 09 травня 2025 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що при фіксації порушень ПДР за допомогою технічних засобів, поліцейський повинен повідомити про це водія, керуючись нормами ЗУ «Про Національну поліцію» та ПДР, що було проігноровано в даному випадку. 
Зазначав, що у справі встановлено, що єдиним доказом його перебування у стані алкогольного сп`яніння є результат тестування за допомогою технічного засобу Драгер, проте до матеріалів справи не долучено копію свідоцтва про державну повірку зазначеного приладу, дійсну на момент перевірки, не надано сертифіката відповідності, який підтверджує право використання цього приладу для офіційних вимірювань в Україні, немає підтвердження дотримання інструкції з експлуатації приладу (у т.ч. про використання індивідуального мундштука, відсутність впливу зовнішніх факторів тощо). 
Стверджував, що в матеріалах справи відсутній відеозапис працівників поліції, який би підтверджував факт керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності транспортним засобом. 
У судове засідання призначене на 14 год 00 хв 13 лютого 2026 року, до апеляційного суду ОСОБА_1 разом із захисником - адвокатом Мовчаном Р.В. не з`явилися, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
При вирішенні питання щодо можливості здійснення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб, апеляційний суд враховує наступне.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Пономарьов проти України", та "Трух проти України").
У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.
Так, на судовий розгляд призначений на 11 год. 00 хв. 17 жовтня 2025 року ОСОБА_1 та адвокат Мовчан Р.А. не з`явилися, подане клопотання про перенесення судового засідання адвокат обґрунтував тим, що ОСОБА_1 перебуває на лікарняному і таке клопотання апеляційним судом було задоволено.
До початку судового засідання призначеного на 14 год. 00 хв. 13 лютого 2026 року адвокат Мовчан Р.А. знову подав клопотання про відкладення у зв`язку із перебуванням його на лікарняному. 
Враховуючи вищезазначене, а також ті обставини, що ОСОБА_1 та його захисник адвокат Мовчан Р.А., знаючи, що в апеляційному суді на розгляді з 30.05.2025 перебуває подана ними апеляційна скарга, в судове засідання жодного разу не з`явилися, подаючи клопотання про відкладення апеляційного розгляду, апеляційний суд дійшов висновку, що останні не бажають приймати участь в апеляційному перегляді даної справи.
Апеляційний суд зазначає, що аналогічна поведінка адвоката спостерігалася і в суді першої інстанції, оскільки судом першої інстанції неодноразово задовольнялися клопотання адвоката про відкладення розгляду справи. Зазначені дії призвели до невиправданого затягування розгляду справи, враховуючи, що справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з 22.01.2025, а рішення ухвалено 09.05.2025, що не сприяло дотриманню принципу розумності строків розгляду справи.
Тому, враховуючи клопотання адвоката Мовчана Р.А. про відкладення та принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, з метою її розгляду у розумні строки, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення апеляційного розгляду та вважає за можливе здійснити розгляд поданої захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвокатом Мовчаном Р.В. апеляційної скарги на постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 09 травня 2025 року, у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, і в даному випадку права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, не є порушеним.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підтверджується наступними доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №204679 від 25.12.2024 року, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП, містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП (а.с.2);
- роздруківкою результату тестування на алкоголь за допомогою газоаналізатора Alkotest Drager 6820, згідно якої результат тесту – 1,57 проміле (а.с.3);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу газоаналізатор Alkotest Drager 6820, результат огляду - позитивний 1,57 проміле (а.с.4);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого огляд ОСОБА_1 проводився на місці зупинки транспортного засобу (а.с.6); 
- відеозаписами, з яких вбачається, що поліцейськими було зупинено транспортний засіб під керування ОСОБА_1 , у зв`язку з наявністю ознак ДТП. У ході спілкування поліцейські виявили у водія ознаки алкогольного сп`яніння, після чого останньому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. ОСОБА_1 погодився та пройшов огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6820, який показав результат 1,57 проміле. Також ОСОБА_1 підтвердив вживання алкоголю напередодні, погодився зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та отримав його копію.
Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.9.а ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.
Щодо твердження апелянта про відсутність повідомлення працівниками поліції про проведення ними відео-фіксації, то апеляційний суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань має право використовувати технічні засоби відеозапису. Дана норма є спеціальною та надає поліцейському право здійснювати фіксацію правопорушення без спеціального дозволу особи, щодо якої вчиняються процесуальні дії. Більше того, згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП, застосування технічних засобів відеозапису при проведенні огляду на стан сп`яніння є законодавчо закріпленою альтернативою присутності свідків, що підкреслює обов`язковість та законність такої фіксації.
Таким чином, відсутність повідомлення поліцейського про початок відео-зйомки не є порушенням, яке б нівелювало доказове значення відеозапису, на якому зафіксовано факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного провопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому з огляду на вимоги ст. 251 та ст. 252 КУпАП, зазначений відеозапис визнається судом належним та допустимим доказом у справі.
Доводи апелянта про те, що єдиним доказом перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння є результат тестування за допомогою технічного засобу Драгер, проте до матеріалів справи не долучено копію свідоцтва про державну повірку зазначеного приладу, дійсну на момент перевірки, не надано сертифіката відповідності, який підтверджує право використання цього приладу для офіційних вимірювань в Україні, немає підтвердження дотримання інструкції з експлуатації приладу (у т.ч. про використання індивідуального мундштука, відсутність впливу зовнішніх факторів тощо), апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до п. 5 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та/або сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки, та/або декларацію про відповідність та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Однак, як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 не вимагав надання вищезазначених документів, не оспорював результати тесту та не виявив бажання пройти огляд у медичному закладі, що свідчить про відсутність у нього сумнівів щодо достовірності показників приладу на момент огляду. 
Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутній відеозапис безпосереднього моменту керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності транспортним засобом, суд вважає безпідставними, оскільки відеозаписами долученими до матеріалів справи зафіксовано рух автомобіля ЗАЗ СЕНС д.н.з. НОМЕР_1 за кермом якого перебував ОСОБА_1 .. Після зупинки, поліцейськими зафіксовано те, що ОСОБА_1 перебуває на місці події як водій. Під час спілкування він повідомив поліцейських, що при собі не має документів та те, що їде на роботу. Жодних зауважень під час проведення огляду та складання протоколу, про те, що він не керував автомобілем або що за кермом перебувала інша особа, ОСОБА_1 не висловлював, навпаки погодився зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно нього, що підтверджується його особистим підписом. 
Таким чином, з врахуванням наявних в матеріалах справи доказів, яким була надана належна правова оцінка, суддя вірно встановив в діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доказів на спростування таких висновків під час апеляційного розгляду здобуто не було.
Вказана справа про адміністративне правопорушення була розглянута суддею суду першої повно, всебічно, об`єктивно і будь-яких порушень, при цьому, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294, 295 КУпАП України, –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 09 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Мовчана Р.А. на цю постанову – без задоволення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.