Справа № 175/10688/25
Провадження № 2/175/4575/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2026 року Дніпровський районний суд
Дніпропетровської області
у складі: головуючого
судді Васюченка О.Г.
з секретарем Кульпіною Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування, в якій просив суд ухвалити рішення, на підставі якого стягнути з відповідача на його користь недоплачену частину страхового відшкодування в розмірі 160 465 (ста шістдесяти тисяч чотирьохсот шістдесяти п`яти) гривень 35 копійок.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те що, 18 травня 2025 року о 17 годині 15 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volkswagen Touareg» д/н НОМЕР_1 , рухаючись в крайній ліві полосі Донецького Шосе в напрямку з м. Дніпра в сторону смт Слобожанське (Дніпропетровської області, координати ДТП на мапі: широта: 48,550599345, довгота: 35,078023527), вчасно не зреагувавши на дорожній знак «ремонтні роботи», почав його об`їзд з правої сторони, чим допустив виїзд в праву крайню смугу руху, де в цей час рухався ОСОБА_1 на належному йому автомобілі «Hyundai Santa Fe» д/н НОМЕР_2 , та стався наїзд його автомобіля з автомобілем ОСОБА_2 , внаслідок чого його автомобіль отримав механічні пошкодження. На місці дорожньо-транспортної пригоди ними було прийнято рішення скласти електронний євро протокол. Для встановлення вартості відновлювального ремонту та спричинених збитків позивач звернувся за допомогою до судового експерта Дроздова Ю.В., який був присутній під час огляду транспортного засобу, в тому числі й за участі представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА», який надав наступний висновок: «Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу - автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в наслідок Д.Т.П., складає: 592 680 (п`ятсот дев`яносто дві тисячі шістсот вісімдесят) грн. 01 коп. Вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин (розрахованого в порядку, встановленому законодавством), колісного транспортного засобу - автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в наслідок Д.Т.П., складає: 295 995 (двісті дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 97 коп. Вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу частин (розрахованого в порядку, встановленому законодавством), колісного транспортного засобу - автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в наслідок Д.Т.П., складає: 263 749 (двісті шістдесят три тисячі сімсот сорок дев`ять) грн. 29 коп. (без урахування складової П.Д.В.*). « * » - отримано у відповідність до вказівок в джерелі /7/ та роз`ясненнями в джерелі /8/ (обґрунтування: дивись докладні пояснення на стор. 8 - Висновку). Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу - автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в наслідок ДТП, складає: 295 995 (двісті дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 97 коп. ОСОБА_2 є страхувальником ПАТ «НАСК «ОРАНТА», про що свідчить копія полісу №223477036 від 15 вересня 2024 року, тому позивач ОСОБА_1 звернувся до цього страховика з метою відшкодування шкоди. Страховик, достовірно обізнаний про наявність висновку судового експерта та розмір вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин, тобто про суму, яку він повинен був сплатити – у розмірі 263 749 (двісті шістдесят три тисячі сімсот сорок дев`ять) грн. 29 коп. сплатив лише 103 283 (сто три тисячі двісті вісімдесят три) грн. 94 коп., не доплативши 160 465 (сто шістдесят тисяч чотириста шістдесят п`ять) грн. 35 коп. Оскільки позовна вимога в частині відшкодування матеріальної шкоди заявляється в межах страхової суми, а до ОСОБА_2 в нього претензій ні матеріального, ні морального характеру немає, бо з його боку шкода відшкодована у повному обсязі, то ним визначено відповідачем саме ПАТ «НАСК «ОРАНТА».
Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Відповідачем до суду було надіслано додаткові пояснення у справі від 28 січня 2026 року, в яких останній посилався на те, що при розрахунку розміру страхового відшкодування бралися до уваги результат проведеного огляду від 27.05.2025р. пошкодженого транспортного засобу HYUNDAI Santa Fe, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, кузов НОМЕР_3 , а також положення Методики товарознавчої експертизи оцінки колісних транспортних засобів. Оскільки строк експлуатації пошкодженого транспортного засобу HYUNDAI Elantra д.р.н. НОМЕР_4 перевищує 7 років, то значення Ез застосовується на загальних підставах і становить 0,57. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу №12-D/17/14 від 29.06.2025р., матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу HYUNDAI Santa Fe реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає: 116 468,33 грн. (сто шістнадцять тисяч чотириста шістдесят вісім гривень тридцять три копійки), з ПДВ на запасні частини та матеріали; Вартість матеріального збитку завдано власнику майна HYUNDAI Santa Fe, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , внаслідок ДТП, складає: 103 283,94 грн. (сто три тисячі двісті вісімдесят три гривні дев?яносто чотири копійки), без ПДВ на запасні частини та матеріали. 20.05.2025 р ОСОБА_1 надано заяву про страхове відшкодування. 14.07.2025 року страхове відшкодування у розмірі 103 283, 94 грн було виплачено ОСОБА_1 (116 468,33 грн (вартість збитку) - 13 184,39 грн (ПДВ). На підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди Страховиком було замовлено Звіт №12-D/17/14. Дослідження виконав В. Г. Стрілець, який має вищу освіту за фахом, освітньо-кваліфікаційний рівень, кваліфікацію оцінювача спеціальністю 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів» (свідоцтво МФ №212 від 19.11.2016р., стаж роботи з 2017р.), який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача. Звіт про оцінку містить висновки про вартість мана та підтверджує виконані процедури з оцінки майна. Звіт підписаний оцінювачем, який безпосередньо проводив оцінку та огляд пошкодженого майна, і скріплений печаткою та підписом. Так, ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що Звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляд з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб?єктом оціночної діяльності - суб?єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до ч.2 ст.32 цього Закону оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору. зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону. Окрім того, як зазначено у вказаному звіті, його було проведено відповідно до товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Мінюсту та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/52092. Вказана методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТ3), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту та застосовується всіма суб?єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб?єктами цивільно-правових відносин (п.1.2-1.3 Методики). Методика застосовується зокрема із метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ; визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ; визначення вартості КТЗ для розв`язання майнових суперечок (п. 1.4 Методики). Як визначено методикою, за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб?єктом оціночної діяльності – органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення судової авто товарознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта. Зазначений звіт не є висновком експерта ураховуючи, що він складений не експертом, а суб?єктом оціночної діяльності, а тому посилання про попередження оцінювача про кримінальну відповідальність не передбачено вказаними нормативними актами з питань проведення оцінки майна. Таким чином, звіт оцінювача про розмір завданих збитків завданих власнику в разі пошкодження КТЗ є належним засобом доказування (правові висновки з приводу цього викладені у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №753/21177/16-п. Постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року м. Київ справа №461/2217/19). Позивач ОСОБА_1 не звертався до ПАТ «НАСК «Оранта» щодо проведення додаткового огляду автомобіля у зв`язку з прихованими недоліками, а самостійно замовив Висновок про оцінку вартості матеріального збитку в не передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спосіб, який є спеціальним законом у порівнянні із статями 317, 318 ЦК України. Положення пункту 8.5.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів передбачають можливість корегування вартості ремонту за умови документального підтвердження відновлення транспортного засобу чи його складової частини на спеціалізованому для даної моделі колісного транспортного засобу підприємстві. Розмір страхового відшкодування був встановлений Страховиком належним чином і в установлені строки, відповідно до вимог Закону та Методики, тому відсутні підстави брати до уваги замовлене страхувальником за власним бажанням та на власний розсуд розмір відшкодування. Відповідно до п.36.2. ст. 36 Закону Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів узгоджує розмір страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими – прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Що і було зроблено Страховиком. Верховний Суд у Постанові від 13.03.2018 року у справі №910/9396/17 вказав, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми встановленої висновком судової авто товарознавчої експертизи або відповідним документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таки випадках слід з з`ясовувати наявність двох обставин: - фактичне здійснення ремонту автомобіля; - чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ. 3 огляду на те, що вищезазначене авто відремонтоване та застраховане, про що свідчить наявність діючої страховки в ПрАТ «Княжа Іншуранс» станом на 28.01.202 року номер полісу 233809187, і це не той поліс, що був на час ДТП, вважаємо, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розміри понесених фактичних витрат на ремонт належного йому автомобіля, який було пошкоджено в рамках ДТП, що мала місце 18.05.2025 року. Разом з тим, позивачем надано два Рахунки на оплату ПП «Аеліта» №3606 від 27.05.2025 року на суму 187 220 грн, у тому числі ПДВ 31 203,33 грн, та №3608 від 27.05.2025 року на суму 538 081 грн у тому числі ПДВ 89 680,17 грн. Який з цих ОСОБА_3 був оплачений позивачем, невідомо. У разі здійснення ремонту пошкодженого майна, будь-яке авто товарознавче дослідження втрачає статус належного доказу розміру заподіяних збитків. В такому випадку визначальними доказами слугують виключно розрахункові документи (фіскальні чеки, товарні чеки, квитанції тощо), у яких відображено розмір витрат, що дійсно був понесений позивачем. Разом із цим, відповідно до пункту 7 розділу 5 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2014 року №165, документами, що підтверджують надання послуги, є: акт передавання-приймання колісних транспортних засобів (їх складових частин (систем) після надання послуг технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером з проставлянням печатки виконавця (за наявності) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг: рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб). Позивач не надав будь-яких документів, що підтверджують понесені фактичні витрати на ремонт автомобіля, притримуючись при цьому позиції, що висновку експерта в цій категорії справ достатньо, однак за умови ремонту автомобіля, надана експертиза не може бути єдиним доказом збитку. Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи, який є доказом у справі, або змінено його властивості, не замінює сам доказ та не є підставою для звільнення від обов`язку доказування. Звертав увагу суду, що експерт Дроздов Ю.В. повинен брати відомості стосовно вартості запасних частин із ліцензійної програми «Audatex», в якій наведені відомості стосовно вартості оригінальних запасних частин. Однак, з невідомих причин 70% вартості запасних частин введено ним вручну, про що вказує знак * Оскільки вартість запасних частин міститься в програмному комплексі «Audatex», у експерта Дроздова Ю.В. не було підстав брати вартість запасних частин з інших джерел. Більш того, до звіту не долучено роздруківки вартості запасних частин із посиланням на URL-адреси, а тому не зрозуміло звідки зазначено їх вартість. Враховуючи, що судовий експерт Дроздов Ю.В. порушив вимоги пунктів п. 8.5.10 та п. 8.5.11 Методики та скоригував вартість запасних частин, тим самим збільшивши розмір заподіяної шкоди, тому цей Висновок не може бути належним та допустимим доказом у розумінні статей 77,78 ЦІК України.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку. встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених. невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
При цьому, відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі №916/2040/20).
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відтак, твердження позивача нічим об`єктивно не підтверджуються, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження витрат на відновлення автомобіля, які б перевищували сплаченого позивачу відшкодування. Просив відмовити у задоволенні непідтверджених позовних вимогах ОСОБА_1 .
Також представником відповідача 28.01.2026 року заявлялося клопотання про витребування доказів, в якому просили витребувати у позивача ОСОБА_1 акт виконаних робіт по ремонту HYUNDAI Santa Fe, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, кузов НОМЕР_3 , що було проведено після ДТП 18.05.2025 року.
Судом під час підготовчого судового засідання постановлено ухвалу повернення без розгляду клопотання про витребування доказів, оскільки було встановлено, що клопотання подано без додержання вимог частини другої цієї статті, а саме: до клопотання не було додано докази його надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Ухвалою суду від 04 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті.
Позивач в своїй заяві просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач та/або його представник в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суду не повідомили, саме правом на надання відзиву на позов не скористалися. Причини їх неявки в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, а тому з урахуванням зазначеного, відношення сторін до своїх процесуальних прав та обов`язків і тривалості розгляду справи, суд вважає, що відсутність відповідача не перешкоджає розгляду справи). Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів. При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи. Таким чином, суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
В судовому засіданні встановлено, що 18 травня 2025 року о 17 годині 15 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volkswagen Touareg» д/н НОМЕР_1 , рухаючись в крайній ліві полосі Донецького Шосе в напрямку з м. Дніпра в сторону смт Слобожанське (Дніпропетровської області, координати ДТП на мапі: широта: 48,550599345, довгота: 35,078023527), вчасно не зреагувавши на дорожній знак «ремонтні роботи», почав його об`їзд з правої сторони, чим допустив виїзд в праву крайню смугу руху, де в цей час рухався ОСОБА_1 на належному йому автомобілі «Hyundai Santa Fe» д/н НОМЕР_2 , та стався наїзд його автомобіля з автомобілем ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.
На місці дорожньо-транспортної пригоди ними було прийнято рішення скласти електронний євро протокол, копія якого додається до цієї позовної заяви.
Для встановлення вартості відновлювального ремонту та спричинених збитків ОСОБА_1 звернувся до судового експерта Дроздова Ю.В., який був присутній під час огляду транспортного засобу, в тому числі й за участі представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА», який надав наступний висновок:
«Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу - автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в наслідок Д.Т.П., складає: 592 680 (п`ятсот дев`яносто дві тисячі шістсот вісімдесят) грн. 01 коп.
Вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин (розрахованого в порядку, встановленому законодавством), колісного транспортного засобу - автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в наслідок Д.Т.П., складає: 295 995 (двісті дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 97 коп.
Вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу частин (розрахованого в порядку, встановленому законодавством), колісного транспортного засобу - автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в наслідок Д.Т.П., складає: 263 749 (двісті шістдесят три тисячі сімсот сорок дев`ять) грн. 29 коп. (без урахування складової П.Д.В.*).
« * » - отримано у відповідність до вказівок в джерелі /7/ та роз`ясненнями в джерелі /8/ (обґрунтування: дивись докладні пояснення на стор. 8 - Висновку).
Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу - автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в наслідок ДТП, складає: 295 995 (двісті дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять)грн. 97 коп.
Згідно ч.3 ст.14 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 травня 2024 року №3720-IX, страхові (регламентні) виплати за внутрішнім договором страхування, крім регламентних виплат, що здійснюються МТСБУ відповідно до пунктів 1-3 і 5 частини першої статті 43 цього Закону, обмежуються страховими сумами, встановленими відповідно до законодавства на день укладення такого договору.
П.6 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3720-IX вказує на те, що договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами.
Відповідно до п.10.6. Пропозиції (оферта) укласти договір страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту страховий продукт «ДЦВ online», підписаний страхувальником 15 вересня 2024 року, у зв`язку із пошкодженням ТЗ Третіх осіб відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством України.

Оскільки договір між ОСОБА_2 та ПАТ «НАСК «Оранта» укладено до набрання чинності Законом №3720-IX, до цих правовідносин слід застосовувати норми ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV.
Згідно ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Ст.29 (№1961-IV)– у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Ст.36 (№1961-IV) – страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.
Проте ніякого узгодження суми страхового відшкодування між сторонами по цій справі не відбулося.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Згідно полісу №223477036 та полісу «ДЦВ online», загальна страхова сума відшкодування шкоди майну складає 910 000 гривень, тобто розміру страхового відшкодування за діючими договорами страхування, укладеними між ОСОБА_2 та ПАТ «НАСК «ОРАНТА», достатньо для відшкодування позивачу ОСОБА_1 повної суми вартості відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу частин (розрахованого в порядку, встановленому законодавством), колісного транспортного засобу - автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в наслідок Д.Т.П., складає: 263 749 (двісті шістдесят три тисячі сімсот сорок дев`ять) грн. 29 коп. (без урахування складової П.Д.В.*), розрахованої судовим експертом, який засвідчив про те, що висновок готується для суду і він попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку експерта, що цілком узгоджується з практикою КЦС ВС, зокрема з постановою від 16 листопада 2022 року у справі № 335/2566/18.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №14-176цс18 (справа №755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України №1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застраховано за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України №1961-IV).
У практиці ЄСПЛ питання оцінки доказів нерозривно пов`язане з обов`язком суду мотивувати рішення (ст. 6 Конвенції). Хоча суд не зобов`язаний давати детальну відповідь на кожен аргумент, він має вивчити всі ключові доводи та докази, які мають вирішальне значення для результату справи. В Україні ці принципи є обов`язковими (ст. 17 Закону про виконання рішень ЄСПЛ) («Бендерський проти України»: Суд підкреслив, що право на справедливий суд включає право на те, щоб бути почутим, а отже, суд має дослідити всі надані докази) та відображені в ст. 89 ЦПК, які вимагають всебічного та повного дослідження доказів.
Таким чином, аналізуючи докази, надані сторонами, суд звертає увагу на те, що позивачем надано доказ, передбачений ст.76 ЦПК України, а саме висновок судового експерта, в якому зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Відповідачем надано звіт про визначення вартості матеріального збитку, який не є доказом в розумінні ст.76 ЦПК України на противагу наданому висновку судового експерта, оскільки оцінювач не попереджався (не був обізнаний) про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, доводи Відповідача про те, що судовий експерт Дроздов Ю.В. допустив порушення Методики та чинного законодавства є голослівними та нічим не підтвердженими, стороною Відповідач у встановлений законом та судом строки не було заявлено клопотань про проведення повторної чи додаткової експертизи, звинувачення в підмінні даних судовим експертом не були доведені до компетентних органів для належної перевірки.
Окрім того, суд може сумніватися в правильності Звіту про визначення вартості матеріального збитку, наданого Відповідачем, оскільки там з самого початку зазначено про автомобіль HYUNDAI Elantra д.р.н. НОМЕР_4 , який жодного відношення до цієї справи не має і тому виникає обґрунтований сумнів у правильності цього звіту взагалі.
Також є голослівними, нічим не підтвердженими твердження Відповідача про проведений ремонт позивачем пошкодженого транспортного засобу, а тому застосування практики Верховного Суду, на яку посилався Відповідач, є нерелевантними до цих правовідносин.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України).
Статтею 5 ЦПК України визначені способи захисту, які застосовуються судом. Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав жодного належного доказу щодо предмета спору (як вже зазначалося – звіт суб`єкта оціночної діяльності, який не попереджався про кримінальну відповідальність про надання завідомо неправдивого висновку, не може підміняти висновок судового експерта), не довів належним чином, що автомобіль відремонтований, а тому слід застосувати інші законодавчі норми та висновки Верховного суду, всі твердження Відповідача про недостовірність висновку судового експерта є лише припущенням, в той час як твердження позивача та надані ним докази повністю підтверджують його позицію по справі.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави повинно бути стягнено судовий збір в сумі 1 604,65 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.998 ЦК України, ст.ст.22, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№1961-IV), Пленумом Верховного суду України №5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», постановою Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №14-176цс18 (справа №755/18006/15-ц), ст.ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України,
Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції позивача відповідачем суду не надано, позовна заява ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 33, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-82, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування задовольнити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (код ЄДРПОУ: 00034186, юридична адреса: вул. Здолбунівська, 7Д, корпус Г, м. Київ, 02081) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) недоплачену частину страхового відшкодування в розмірі 160 465 (ста шістдесяти тисяч чотирьохсот шістдесяти п`яти) гривень 35 копійок.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (код ЄДРПОУ: 00034186, Юридична адреса: вул. Здолбунівська, 7Д, корпус Г, м. Київ, 02081) на користь держави судовий збір у розмірі 1 604 (однієї тисячі шістсот чотирьох) гривень 65 копійок.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя          О.Г. Васюченко