ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/217/26	
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Гули У. І., розглянувши матеріали справи
за позовом: Приватного підприємства «ТРАНСКОМ АЛЬЯНС», вул. Дубнівська, буд. 14, с. Підгайці, Луцький район, Волинська область, 45602
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-БЕРРІ», вул. Пасічна, буд. 41 , кв. 28, м. Івано-Франківськ, 76008
про стягнення заборгованості в сумі 266 819 грн 73 коп.
встановив:
до Господарського суду Івано-Франківської області через підсистему "Електронний суд" надійшла позовна заява ПП "Транском Альянс" до ТОВ "Еко-Беррі" про стягнення суми боргу 266 819,73 грн, а саме: 244 040,96 грн - основного боргу за надані транспортні послуги у міжнародному сполученні, 7 160,20 грн 3% річних та 15 618,57 грн інфляційних втрат.
Процесуальні дії у справі, вирішення заяв та клопотань.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
11.03.2026 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
11.03.2026 відповідачем подано клопотання (вх. № 4417/26) про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 12.03.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
16.03.2026 до суду надійшла відповідь на відзив, 23.03.2026 - заперечення відповідача, 30.03.2026 - письмові пояснення позивача.
Позиція позивача.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов"язань в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги перевезення. Позивач обгрунтовує позов ст. 509, 526, 530, 612, 625, 909 ЦК України. 
Позиція відповідача.
Відповідач проти позову заперечив. Зазначає, що позивач не довів факту укладення договору та погоджених умов оплати. Вважає необгрунтованою основну суму заборгованості та безпідставне нарахування 3% річних та інфляційних втрат та витрат на правничу допомогу адвоката.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
ПП "Транском Альянс" та ТОВ «Еко-беррі» підписали міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR) 25.07.2024 - АС0310EX/AC0031XF, 30.07.2024 - AC7200HK/АС009XF, 30.07.2024 - AC8200HE/AC0333XF, 12.08.2024 - AC0506HM/АС0006XP, 30.08.2024 - AC3900EM/AC3339XO. Належність виконання перевезення вантажу підтверджують підписи уповноважених осіб та відтиск штампу вантажовідправника, перевізника та вантажоодержувача на міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR).
Згідно із п.1 Накладних відправником є ТОВ «Еко-беррі». Відповідно до п.16 Накладних, перевізником є ПП "Транском Альянс". Товар - малина заморожена.
Відповідно до вищенаведених міжнародних товарно-транспортних накладних, позивачем складено акти надання послуг та виставлені рахунки.
Згідно з Акту надання послуг №3681 від 01 серпня 2024 року та рахунку на оплату, ПП "Траском альянс" були надані ТОВ «Еко-беррі» послуги на суму 55 502,00 грн.
Згідно з Акту надання послуг №3813 від 05 серпня 2024 року та рахунку на оплату, ПП "Траском альянс" були надані ТОВ «Еко-беррі» послуги на суму 59 137,93 грн.
Згідно з Акту надання послуг №3814 від 05 серпня 2024 року та рахунку на оплату, ПП "Траском альянс" були надані ТОВ «Еко-беррі» послуги на суму 59 137,93 грн.
Згідно з Акту надання послуг №4067 від 19 серпня 2024 року та рахунку на оплату, ПП "Траском альянс" були надані ТОВ «Еко-беррі» послуги на суму 59 473,29 грн.
Згідно з Акту надання послуг №4477 від 05 вересня 2024 року та рахунку на оплату, ПП "Траском альянс" були надані ТОВ «Еко-беррі» послуги на суму 60 789,81 грн.
Загальна сума наданих послуг 294 40,96 грн.
Як стверджує позивач у позовній заяві 11 грудня 2024 року Замовник здійснив часткову оплату послуг за актом надання послуг №3681 від 01 серпня 2024 року в сумі 50 000,00 грн. Сума заборгованості на день подання позову становить 244 040,96 грн.
ТОВ "Еко-Бері" у гарантійному листі № 04-27 від 27.02.2025, адресованому ПП "Транском Альянс" зазначило, що у зв"язку з затримкою оплати за реалізовану продукцію на даний час відсутня можливість оплати заборгованості відповідно до актів наданих послуг; гарантує здійснити оплату наданих послуг в сумі 244 040,96 грн на протязі 15 робочих днів.
24.06.2025 ПП "Транском Альянс" направлено ТОВ "Еко-Беррі" вимогу про оплату заборгованості у розмірі 244 040,96 грн, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та накладною АТ "Укрпошта".
Оскільки відповідач зобов"язань за надані послуги не виконав, позивач звернувся в суд про стягнення основної заборгованості та на суму основної заборгованості 244 040,96 грн нарахував 3% річних у сумі 7 160,20 грн та інфляційні втрати у сумі 15 618,57 грн.
Норми права.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р. (Закон України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006р.).
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачено договори та інші правочини.
Частина 1 ст. 909 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Статтею 205 ЦК України визначені вимоги до форми правочину, способів волевиявлення. Згідно з частинами 1, 2 цієї статті ЦК, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Частиною 3 ст. 909 Цивільного кодексу України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Відповідно до ст.4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р. (надалі - Конвенція) договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної.
Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції, вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.
Отже, між сторонами виникли договірні відносини з перевезення вантажу, що підтверджується складеними міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR).
Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути, зокрема, міжнародна автомобільна накладна (CMR) (частина 11 стаття 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»).
Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення (частина 12 стаття 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»).
Факт надання послуг з перевезення вантажу підтверджується підписаними і скріпленими печатками сторін товарно-транспортними накладними (CMR).
В матеріалах справи містяться рахунки на оплату наданих послуг.
Окрім цього, акти надання послуг, окрім актів № 4067 від 19.08.2024 та № 4477 від 05.09.2024, підписані сторонами та скріплені печатками сторін без будь-яких заперечень чи зауважень.
Отже, матеріалами справи підтверджується факт договірних відносин між сторонами та належне виконання позивачем зобов`язання щодо надання послуг з перевезення вантажу. 
Згідно з ч. 1 статті 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.
Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування (частина 8 стаття 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»).
Як стверджує позивач відповідач здійснив часткову оплату у розмірі 50 000,00 грн по акту № 3681 від 01.08.2024.
Матеріали справи також містять Гарантійний лист від 27.02.2025 у якому ТОВ "Еко-беррі" визнає факт заборгованості у розмірі 244 040,96 грн та гарантує здійснити оплату протягом 15 робочих днів. 
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, вказані дії відповідача свідчать про його обізнаність із необхідностю оплатити позивачу послуги з перевезення вантажу.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 стаття 530 Цивільного кодексу України).
У зв`язку з наявністю у відповідача перед позивачем заборгованості у розмірі 244 040,96 грн, позивач направив відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу місцезнаходження останнього вимогу вих.№ 20/06/25/3 від 20.06.2025 в якій вимагав протягом 3 банківських днів з дня отримання вимоги сплатити заборгованість у розмірі 244 040,96 грн. Вимога направлена 24.06.2025, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та накладною АТ "Укрпошта".
Заборгованість відповідача перед позивачем за надані транспортні послуги в сумі 244 040,96 грн не сплачена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується документально та не спростований відповідачем.
Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору у встановлений строк.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Аналогічні правові висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 646/14523/15-ц та № 703/2718/16-ц, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
Позивач нарахував 3% річних у розмірі 7 160,20 грн з 27.02.2025 по 18.02.2026 та 15 618,57 грн інфляційних втрат з березня 2025 по січень 2026. Суд у відповідності до ч. 2 ст. 530 ЦК України, враховуючи, що вимогу про оплату заборгованості позивач направив 24.06.2025, вважає, що першим днем для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є 02.07.2025 (перший день після спливу семиденного строку від дня пред"явлення вимоги). Тому за розрахунком суду стягненню підлягає 3% річних у розмірі 4 653,49 грн з 02.07.2025 по 18.02.2026 та 5 158,34 грн інфляційних втрат з липня 2025 по січень 2026.
В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити за необгрунтованістю. 
Основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).
Суд зазначає, що статтею 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 вказаного кодексу.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 1-4 стаття 13 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідачем, який належним чином повідомлений про розгляд даної справи, доказів належного виконання своїх обов`язків за договірними зобо"язаннями надано не було, обставин наявності заборгованості перед позивачем у заявленому до стягнення розмірі не спростовано, контррозрахунок не надано.
Інші доводи та твердження відповідача спростовуються матеріалами справи.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).
Щодо інших доказів, доводів та заперечень сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).
З урахуванням встановленого вище позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Судові витрати.
Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач сплатив судовий збір в розмірі 3 201,84 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 10753 від 18.02.2026.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, враховуючи часткове задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача у розмірі 3 084,09 грн, у розмірі 117,75 залишається за позивачем.
Керуючись ст. 2, 86, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 253, 256 ГПК України, суд
ухвалив:
позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-БЕРРІ», вул. Пасічна, буд. 41, кв. 28, м. Івано-Франківськ, 76008, код ЄДРПОУ 45252288) на користь Приватного підприємства «Транском Альянс» (45602, Волинська область, Луцький район, с.Підгайці, вул. Дубнівська, буд. 14, код ЄДРПОУ - 40048708) 244 040, 96 грн - основної заборгованості, 4 653,49 грн - 3% річних, 5 158,34 грн - інфляційних втрат та 3 084,09 грн судового збору.
Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у відповідності до глави 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
Суддя Гула У.І.