К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року місто Київ

справа № 381/2855/25
апеляційне провадження № 22-ц/824/4722/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Поливач Л.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» адвоката Сімчука Ігоря Анатолійовича на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Анапріюк С.П., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-

в с т а н о в и в :
У травні 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 на станції «Фастів» поїзд здійснив наїзд на ОСОБА_3 , сина позивачів, який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.
Внаслідок його смерті позивачам як матері та батьку спричинено непоправну моральну шкоду.
При визначені моральної шкоди позивачі враховували той факт, що факт загибелі людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних, враховуючи те, що згідно Конституції України, людина, її життя, честь і гідність недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Крім того, загиблий син позивачів був особою молодого віку, помер у віці 22 роки, що додатково завдає батькам моральних страждань, оскільки попереду в нього було все життя.
Загиблий не був одруженим, до складу його сім`ї входили лише матір та батько, що свідчить про близькість та стійкість життєвих зв`язків.
Сталий життєвий устрій позивачів непоправно змінено цією подією із незалежних від них обставин. До смерті сина у позивачів було звичне життя, у якому син займав важливе місце. Вони втратили можливість тривалого життєвого зв`язку зі своєю дитиною. Позивачі проживали разом із загиблим, вони були пов`язані спільним побутом та проживанням, крім безпосереднього кровного споріднення та зв`язку.
Внаслідок смерті сина позивачі назавжди позбавлені можливості отримувати від сина підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля не взмозі змінити чи виправити цю ситуацію.
Позивачі мали правомірні сподівання отримувати від свого сина допомогу у майбутньому, оскільки з віком у людини природньо зменшуються можливості піклуватися про себе, а діти, згідно зі ст. 202 СК України, зобов`язані утримувати своїх батьків.
Крім втрат, пов`язаних з підтримкою та допомогою, позивачі відчувають біль та страждання, відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості через смерть сина, оскільки смерть дитини є найтяжчою втратою.
Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, позивачі зазначають, що попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть людини є невідворотною і непоправною втратою.
Визначити ціну людського життя неможливо, також неможливо точно оцінити завдану цим моральну шкоду. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням у зв`язку із втратою близької людини, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
З урахуванням невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини завданих страждань, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті у сумі по 300 000,00 грн. кожному.
Позивачі вважають, що такий розмір відшкодування є розумним і справедливим та дасть позивачам можливість отримати допомогу в організації свого життя після тяжкої втрати.
Посилаючись на наведене, позивачі просили суд: стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування моральної шкоди 300 000 грн. без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів; стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди 300 000 грн. без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, 100 000 грн. без стягнення податків і обов`язкових платежів.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, 100 000 грн. без стягнення податків і обов`язкових платежів.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» у дохід держави судовий збір у розмірі 2 000 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник АТ «Українська залізниця» адвокат Сімчук І.А. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що посилання на ст. 1167 ЦК України, як на підставу стягнення моральної шкоди, є безпідставним та помилковим. Слід врахувати, що загибель ОСОБА_3 передувало свідоме та умисне порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Факт вчинення ОСОБА_3 умисних дій, спрямованих на порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України звільняє АТ «Укрзалізниця» від будь-якої відповідальності за шкоду, в тому числі моральну, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Зважаючи на наявність належних доказів умисного порушення ОСОБА_3 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, - в силу положень ч. 5 ст. 1187, ч. 1 ст. 1193 ЦК України, відсутні підстави для стягнення відшкодування моральної шкоди з АТ «Укрзалізниця».
Вказує, що в позовній заяві відсутні відомості про заподіяння моральної шкоди. Зокрема, не додано конкретні відомості про юридичні підстави заподіяної позивачам моральної шкоди, а також обґрунтований розрахунок точного розміру зазначеної шкоди.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Таргоній В.А. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі не наведено доводів, що свідчили б про необхідність скасувати рішення.
В судовому засіданні представник АТ «Українська залізниця» - адвокат Лаврова М.А. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належно, тому колегія суддів, з урахуванням ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе провести розгляд справи за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що згідно з відомостями свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 , в графі «батько» вказаний ОСОБА_2 , а в графі «мати» ? ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 10.08.2022 Фастівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) склав актовий запис № 1111.
Згідно з протоколом комісійного засідання при начальнику локомотивного депо Козятин ПЗЗ від 08.08.2022, нарада постановила, що дії машиніста ОСОБА_4 вважати вірними. Вини машиніста ОСОБА_4 в травмуванні людини не вбачати.
Згідно з актом службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на залізничному транспорті України № 1 2/12, затвердженого начальником станції Фастів І.Грищенком 10.08.2022, розслідуванням встановлено, що в добу ІНФОРМАЦІЯ_3 на станції Фастів-1 в районі перевідної кривій стрілочного переводу №109, згідно телефонного дзвінка невідомої особи чергової по станції ОСОБА_5 надійшло повідомлення про смертельне травмування чоловіка. Прибувши на місце події начальник станції ОСОБА_8, ДСЦ ОСОБА_6 , інженер з охорони праці ОСОБА_7 виявили тіло молодого чоловіка без голови, який виявився потерпілим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після прибуття поліції, проведеним розслідуванням встановлено, що ймовірно потерпілий поклав голову під вагон №97249700, на якому виявлено сліди крові, другої половини поїзда №3156 який прибув на станцію Фастів в розформування і який витягувався на витяжну колію №27 Фастівського парку локомотивом ЧМЄ-3 №5007, машиніст ТЧ-3 ОСОБА_4 . Причина смерті ? самогубство.
Відповідно до висновку експертного дослідження №632 від 26 серпня 2022 року встановлено, що смерть ОСОБА_3 , 2000 року народження, настала від ампутації голови. Є прямий причинний зв`язок між отриманими ушкодженнями та настанням смерті ОСОБА_3 . Описана ампутація спричинена тупим (тупими) предметами, могла виникнути від перекочування колесами залізничного транспорту через шию потерпілого. При судово-токсилогічному дослідженні в крові й сечі трупа метиловий, етиловий спирти, а також пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери не виявлені.
Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 05.10.2022 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022111310001133 від 05.08.2022, закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах наявні правові підстави для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без урахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.Матеріали справи не містять доказів і суд не встановив обставини, які б свідчили про те, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого на завдання самому собі цієї шкоди. З огляду на це суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування завданої позивачам моральної шкоди, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть рідної людини, порушення укладу їх життя. Суд вважає, що факт загибелі сина є безумовним свідченням спричинення позивачам глибоких моральних страждань.
Під час визначення розміру відшкодування за спричинену позивачам моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки та пов`язану зі смертю сина, суд враховав обставини завдання шкоди, поведінку загиблого, зважив на необережність потерпілого та порушення ним Правил безпеки, відсутність вини заподіювача шкоди, а також ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, завданих його батьку та матері (позивачам у справі) у зв`язку зі смертю найближчої їм людини. Також під час визначення розміру відшкодування суд керувався принципами розумності, пропорційності та справедливості та на цій підставі дійшов висновку про стягнення на користь позивачів по 100 000,00 грн кожному на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відшкодування моральної шкоди у такому розмірі, на думку суду, є співмірним із спричиненою позивачам моральною шкодою і не матиме наслідком збагачення позивачів за рахунок відповідача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральну шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням і зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Таким чином, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи.
Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 грудня 2024 року у справі № 630/554/23 (провадження № 61-3965св24), від 21 липня 2025 року у справі № 642/4547/23 (провадження № 61-9363св24).
У частині другій статті 1193 ЦК України визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Встановивши, що причиною загибелі сина позивачів стали травми, завдані внаслідок наїзду вагона потяга, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням його експлуатації (за недоведеності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили), суд першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без урахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для відшкодування завданої позивачам моральної шкоди, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть рідної людини, порушення укладу їх життя. Факт загибелі ОСОБА_3 є безумовним свідченням спричинення позивачам глибоких моральних страждань.
З огляду на наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди з АТ «Укрзалізниця», як такі, що не грунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.
Водночас з урахуванням відсутності доказів порушення працівником відповідача Правил безпеки руху на залізничному транспорті, глибини та тривалості моральних страждань позивачів, а також принципів розумності, пропорційності та справедливості суд дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування позивачам моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн на кожного позивача, враховуючи встановлені судом першої інстанції підстави, передбачені частиною другою статті 1193 ЦК України щодо зменшення моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтовано завищеного розміру моральної шкоди колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21).
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.
Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Суд першої інстанції, правильно визначився із характером спірних правовідносин, підставами для відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, надавши належну правову оцінку обставинам завдання шкоди, а також глибині моральних страждань, завданих позивачам у зв`язку зі смертю найближчої їм людини, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивачів відшкодування моральної шкоди, яку визначив у розмірі 100 000,00 грн. на кожного позивача.
Інші доводи апеляційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування правильного по суті судового рішення, оскільки ґрунтуються на необхідності переоцінки доказів і обставин, яким суд першої інстанції надав належу оцінку. 
У справі, що розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у відповідача іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятого судом рішення. Колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» адвоката Сімчука Ігоря Анатолійовича - залишити без задоволення.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 березня 2026 року.

Головуючий 

Судді: