ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

25 лютого 2026 року	м. Дніпро	Справа № 520/29647/25	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду на розгляді перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі – позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), в якій позивач просить:
– визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за весь період служби з 5 лютого 2023 року до 7 червня 2024 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди;
– зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за весь період служби з 5 лютого 2023 року до 7 червня 2024 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди;
– визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням до складових місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, встановленої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення»;
– зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу з урахуванням складових місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, встановленої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу за контрактом з 12 лютого 2015 року до 28 травня 2019 року у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України та проходив військову службу за призовом під час мобілізації в умовах воєнного стану з 17 березня 2022 року до 7 червня 2024 року в лавах Збройних Сил України. 
Позивач зазначає, що приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 12 лютого 2015 року до 28 травня 2019 року, а також з 2022 року до 2024 року приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. 
7 червня 2024 року відповідач видав наказ № 181 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. 
Водночас, відповідач не здійснив нарахування та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення за весь період служби з 5 лютого 2023 року до 7 червня 2024 року, та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з 5 лютого 2023 року до 7 червня 2024 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації грошового забезпечення, які передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та просить позовні вимоги задовольнити.
Військова частина НОМЕР_1 позов не визнала, про що через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» 15 січня 2026 року за вхідним реєстраційним № 507/2026 подала відзив на позовну заяву від 14 січня 2026 року б/н, у якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити. 
На обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що відповідно до пункту 6 розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260, розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги. 
Ураховуючи викладене, розмір грошової допомоги для оздоровлення, виплаченої ОСОБА_1 у травні 2023 року та червні 2024 року визначався виходячи із посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (без урахування додаткової грошової винагороди) за займаною посадою, на які позивач мав право на день підписання наказу про надання цієї допомоги. 
Відповідно до пункту 5 розділу XXХII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.
Ураховуючи викладене, розмір одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 7 червня 2024 року обчислювався із розміру місячного грошового забезпечення, до якого включалися щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (без урахування додаткової грошової винагороди) за останньою займаною посадою. 
Відповідно до статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. 
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. 
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. 
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. 
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» зупинено на 2023 рік дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 15, ст. 111 із наступними змінами). 
Статтею 39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року. 
Отже, з 1 січня 2024 року встановлено єдиний підхід для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення у 2024 році, відповідно до якого право на індексацію відбудеться, коли індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком, перевищить поріг індексації, встановлений у розмірі 103 відсотка. 
Індекс споживчих цін за червень 2024 року, який опублікований в газеті Урядовий кур`єр 12 липня 2024 року, наростаючим підсумком з січня по червень перевищив 103 % (103,8 % – за посадами працівників, у яких посадові оклади підвищенні з 1 січня 2024 року ((100,0 % (місяць підвищення приймається 100 %) х 100,3 % х 100,5 % х 100,2 % х 100,6 % х 102,2 %) і 104,3 % – за посадами працівників і військовослужбовців, у яких не відбулося підвищення посадових окладів, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». 
Отже, обчислення індексу споживчих цін провадиться з 1 січня 2024 року (100,4 % х 100,3 % х 100,5 % х 100,2 % х 100,6 % х 102,2 %), а підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з 1 серпня 2024 року. 
Оскільки ОСОБА_1 звільнений з військової служби 7 червня 2024 року, то індексація грошових доходів населення у 2023-2024 роках йому не нараховувалась та не виплачувалась. 
Ураховуючи викладене, Військовою частиною НОМЕР_1 не було допущено протиправної бездіяльності, якою порушені права, свободи або законні інтереси позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Користуючись правом на подання заяв по суті справи, позивач подав відповідь на відзив від 17 січня 2026 року б/н.
Відповідач правом на подання заперечень не скористався. 
Харківський окружний адміністративний суд ухвалами від:
14 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишив без руху та повідомив позивача про необхідність виправити недоліки позовної заяви, а саме, надати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку, з наданням належних доказів цього;
25 листопада 2025 року:
– прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 
– адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії передав до Луганського окружного адміністративного суду.
Луганський окружний адміністративний суд ухвалами від:
– 29 грудня 2025 року серед іншого: прийняв до провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; продовжив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) спочатку; витребував від відповідача письмові докази;
– 23 січня 2026 року:
відмовив у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
повторно витребував від відповідача письмові докази та письмові пояснення. 
Дослідивши матеріали судової справи у змішаній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом установлено таке.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) є учасником бойових дій та з 5 лютого 2023 року до 7 червня 2024 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посадах командира відділення 4 відділення командно-штабних машин радіовзводу роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку Військової частини НОМЕР_1 та оператора радіорелейної станції 2 взводу зв`язку роти зв`язку тилового командного пункту польового вузла зв`язку Військової частини НОМЕР_4 (військове звання – «молодший сержант»), про що свідчать посвідчення від 17 вересня 2015 року серії НОМЕР_5 , видане Головним управлінням Національної гвардії України, військовий квиток від 20 червня 2019 року серії НОМЕР_6 , витяг із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 5 лютого 2023 року № 57 та витяг із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 7 червня 2024 року № 181.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 7 червня 2024 року № 181 молодшого сержанта ОСОБА_1 , оператора радіорелейної станції 2 взводу зв`язку роти зв`язку тилового командного пункту польового вузла зв`язку Військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 7 червня 2024 року № 168-РС у відставку за підпунктом «б» пункту 2 (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби) частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також у витязі із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 7 червня 2024 року № 181 зазначено таке:
вислуга років у Збройних Силах України на 7 червня 2024 року становить: календарна - 6 років 6 місяців 6 днів, пільгова - 1 рік 5 місяців 2 дні, загальна - 7 років 11 місяців 8 днів;
відповідно до вимог розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року № 745/32197, та постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», телеграми Міністра оборони України від 4 квітня 2022 року № 248/1210 виплатити за період з 1 червня до 7 червня 2024 року включно: 
щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби розмірі 535 % від посадового окладу; 
надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65 % від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років;
щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась, за 2023 рік надавалась у кількості 20 днів, за 2024 рік не надавалась;
відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за: 23 дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік; 8 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік; 30 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік; 
відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» виплатити компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій: строком 14 календарних днів за 2022 рік; строком 14 календарних днів за 2023 рік; строком 14 календарних днів за 2024 рік;
виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік;
відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення.
Згідно із грошовим атестатом від 7 червня 2024 року № 1781/14460 ОСОБА_1 при звільненні з військової служби виплачено такі види грошового забезпечення: оклад за військовим званням у розмірі 670,00 грн, до 7 червня 2024 року у розмірі 156,33 грн (пункт 1); посадовий оклад за 04 тарифним розрядом у розмірі 2730,00 грн, до 7 червня 2024 року у розмірі 637,00 грн (пункт 2); надбавка за вислугу років 30 %, до 7 червня 2024 року у розмірі 238,00 грн (пункт 3); щомісячні додаткові види грошового забезпечення: надбавка за особливості проходження служби 65 %, до 7 червня 2024 року у розмірі 670,37 грн (підпункт 4.1 пункту 4); премія 535 %, до 7 червня 2024 року у розмірі 3407,95 грн (підпункт 4.2 пункту 4); компенсація за невикористані відпустки до 7 червня 2024 року у розмірі 75184,85 грн (підпункт 4.3 пункту 4); одноразові додаткові види грошового забезпечення: виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 7 червня 2024 року № 181 (підпункт 5.1 пункту 5); матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, одноразова грошова допомога після укладання першого контракту та підйомна допомога не виплачувались (підпункти 5.2, 5.3 пункту 5, пункт 6); виплачено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби у розмірі 21898,50 грн. 
Відповідно до довідок Військової частини НОМЕР_1 без дати та без номеру за 2023-2024 роки грошове забезпечення ОСОБА_1 у спірний період складалось із таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливі умови проходження служби, премія, грошова допомога на оздоровлення, винагорода УБД до Дня Незалежності, додаткова винагорода 30 тисяч, додаткова винагорода 100 тисяч УБД, компенсація за невикористані відпустки, одноразова грошова допомога при звільненні.
Згідно із пунктом 1.5 витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 5 червня 2024 року № 2174 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за травень 2024 року» відповідно до вимог розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року № 745/32197, з метою виконання вимог Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», Методичних рекомендацій Заступника начальника Генерального Штабу від 2 березня 2023 року № 346/345, вирішено виплатити особовому складу військової частини, за період виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних завдань), відповідно до додатку 1 цього наказу.
Відповідно до Додатку № 1 до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 5 червня 2024 року № 2174 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за травень 2024 року» під порядковим номером 1592 значиться молодший сержант ОСОБА_1 , період з 18 травня 2024 року до 31 травня 2024 року, підстава: БР КСВ ЗСУ від 25 січня 2024 року № 1/352 т/сд, БР ОСУВ Хортиця від 20 березня 2024 року № 313/1908/399т, Бойовий наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 11т від 5 квітня 2024 року, Бойовий наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 12т від 20 травня 2024 року, БР командира в/ч НОМЕР_1 № 182/дск/270т/окп від 29 квітня 2024 року, БР ТГр «КРЕМІННА» №№ 1/5396ТГр від 1 травня 2024 року, Журнал бойових дій в/ч НОМЕР_4 № 42т від 10 січня 2023 року, Рапорт командира в/ч НОМЕР_1 № 26749 від 5 червня 2024 року.
Згідно із пунктом 1.4 витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 5 липня 2024 року № 2675 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за червень 2024 року» відповідно до вимог розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260, зареєстрованим Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року № 745/32197, з метою виконання вимог Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», Методичних рекомендацій Заступника начальника Генерального Штабу від 2 березня 2023 року № 346/345, вирішено виплатити особовому складу військової частини, за період виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних завдань), відповідно до додатку 1 цього наказу.
Відповідно до Додатку № 1 до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 5 липня 2024 року № 2675 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за червень 2024 року» під порядковим номером 1583 значиться молодший сержант ОСОБА_1 , період з 1 червня 2024 року до 6 червня 2024 року, підстава: БР КСВ ЗСУ від 25 січня 2024 року № 1/352т/сд, БР ОСУВ Хортиця від 20 березня 2024 року № 313/1908/399т, Бойовий наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 11т від 5 квітня 2024 року, Бойовий наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 12т від 20 травня 2024 року, БР командира в/ч НОМЕР_1 № 182/дск/270т/окп від 29 квітня 2024 року, БР ТГр «КРЕМІННА» №№ 1222т/БР/ОКП від 1 червня 2024 року, БР командира в/ч НОМЕР_1 № 182/дск/319/окп від 24 травня 2024 року, Журнал бойових дій в/ч НОМЕР_1 № 42т від 10 січня 2023 року.
У письмових поясненнях від 28 січня 2026 року № 1781/03/519 відповідач серед іншого зазначив, що відповідно пункту 8 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України від 7 червня 2018 року № 260, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий. Таким чином, виплата грошового забезпечення здійснюється у поточному місяці за попередній місяць. З урахуванням того, що проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 позивач розпочав 5 лютого 2023 року, виплата грошового забезпечення за лютий 2023 року була здійснена у березні 2023 року.
Отже, з урахуванням інформації, викладеної у довідках про грошове забезпечення позивача за 2023-2024 роки, витягів з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 5 червня 2024 року № 2174 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за травень 2024 року» та від 5 липня 2024 року № 2675 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за червень 2024 року», та письмових пояснень Військової частини НОМЕР_1 від 28 січня 2026 року № 1781/03/519, позивач у спірний період:
– не отримував індексацію грошового забезпечення;
– у період з лютого 2023 року до листопада 2023 року (фактично виплачено у період з березня 2023 року до грудня 2023 року) отримував додаткову винагороду 30 тисяч та додаткову винагороду 100 тисяч УБД, а у травні-червні 2024 року (фактично виплачено у червні-липні 2024 року) – додаткову винагороду 30 тисяч;
– у травні 2023 року отримав грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 23022,15 грн; у червні 2024 року отримав грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 21898,50 грн;
– у червні 2024 року отримав одноразову грошову допомогу під час звільнення з військової служби у розмірі 21898,50 грн. 
Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги та заперечення сторін, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно із частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
У пункті першому статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
Згідно із пунктами другим, третім статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням;) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до статті 18 Закону України від 5 жовтня 2000 року № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі – Закон № 2017-III) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
У частині другій статті 19 Закону № 2017-III передбачено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
За визначенням статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі – Закон № 1282-XII):
індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; 
індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; 
поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, і які не мають разового характеру, у тому числі й оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
У статті 3 Закону № 1282-XII визначено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Відповідно до статті 4 Закону № 1282-XII:
індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша);
обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (частина друга);
для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті (частина третя);
підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частина четверта).
Згідно із частиною другою статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
У частині другій статті 6 Закону № 1282-XII визначено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 8 Закону № 1282-XII перегляд розмірів державних соціальних гарантій та гарантій оплати праці відповідно до умов, визначених цим Законом, здійснюється уповноваженими на це органами протягом місяця, у якому виникли підстави для перегляду.
За наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.
Відповідно до пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):
індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (абзац перший);
оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб (абзац другий);
частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає (абзац четвертий);
сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац п`ятий);
у разі коли особа працює/служить неповний робочий/службовий час, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу/кількості календарних днів у місяці, а виплачується пропорційно відпрацьованому/службовому часу (абзац шостий).
Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Пунктом 14 Порядку № 1078 визначено, що роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.
З вищевикладеного слідує, що індексація оплати праці (грошового забезпечення) є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, які мають систематичний (щомісячний) характер.
За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, проведення якої не залежить від волевиявлення роботодавців чи працівників.
Нормами Закону № 1282-XII та пункту 11 Порядку № 1078 визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.
Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на такі цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Згідно із частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із частиною першою статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
При розгляді справи «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 «Бурдов проти Росії»).
Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17.
Суд також зауважує, що відповідно до абзацу вісімнадцятого пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 3 листопада 2022 року № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (далі - Закон № 2710-IX) зупинено на 2023 рік дію Закону № 1282-XII.
Вказана норма є чинною та не визнавалась неконституційною.
Отже, підприємства, установи, організації у 2023 році звільнені від обов`язку здійснювати нарахування та виплату індексації доходів, зокрема, оплати праці (грошового забезпечення). Обчислення індексу споживчих цін для нарахування сум індексації у 2023 році не здійснюється.
При цьому, оскільки дію Закону № 1282-XII зупинено на 2023 рік, то підзаконний нормативно-правовий акт - Порядок № 1078, який прийнятий на виконання вимог частини другої статті 6 Закону № 1282-XII, також не діє протягом 2023 року.
Статтею 39 Закону України від 9 листопада 2023 року № 3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року.
Тобто, у 2024 році право на проведення індексації заробітної плати працівників поновлюється.
Згідно з офіційними статистичними даними, які містяться на сайті за посиланням http://www.ukrstat.gov.ua, індекс споживчих цін у січні 2024 року склав - 100,4 %; у лютому 2024 року - 100,3 %; у березні 2024 року - 100,5 %; у квітні 2024 року - 100,2 %; у травні 2024 року - 100,6 %; у червні 2024 року - 102,2 %; у липні 2024 року - 100,0 %; у серпні 2024 року -100,6 %; у вересні 2024 року - 101,5 %; у жовтні 2024 року -101,8 %; у листопаді 2024 року -101,9 %; у грудні 2024 року - 101,4 % загалом за 2024 рік - 112,0 %.
Підвищення установленого порогу індексації мало місце лише у червні 2024 року (100,4 % х 100,3 % х 100,5 % х 100,2 % х 100,6 % х 102,2 %). Індекс споживчих цін у вказаному місяці склав 104,3 %. Місяцем, в якому офіційно опублікований індекс споживчих цін за червень 2024 року, є липень 2024 року. Тобто, право на індексацію грошового забезпечення у позивача виникло б лише у серпні 2024 року, коли індекс споживчих цін перевищив поріг у 103 %.
Матеріалами справи підтверджено, що під час проходження військової служби у Військовій частини НОМЕР_1 індексація грошового забезпечення у період з 5 лютого 2023 року до 7 червня 2024 року позивачу правомірно не проводилась. 
Як наслідок, у цій справі не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині, що стосуються оскарження бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням до складових місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, встановленої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу з урахуванням до складових місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, встановленої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
Згідно із пунктом 2 розділу I «Загальні положення» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі – Порядок № 260 у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин):
грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення;
до щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років;
до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія;
до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Відповідно до пункту 3 розділу I «Загальні положення» Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Абзацом другим пункту 7 розділу I «Загальні положення» Порядку № 260 визначено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата. 
Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення (абзац третій пункту 7 розділу I «Загальні положення» Порядку № 260).
Згідно із пунктом 8 розділу I «Загальні положення» Порядку № 260:
грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців;
грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України);
грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
У пункті 11 розділу I «Загальні положення» Порядку № 260 визначено, що:
у разі змін розмірів (норм) щомісячних основних або додаткових видів грошового забезпечення під час проходження військової служби (у тому числі під час відряджень, відпусток, навчання, звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, перебування на лікуванні в лікарняних закладах та розпорядженні тощо) здійснюється перерахунок грошового забезпечення з дня, з якого відбулися відповідні зміни (у редакції, чинній до 21 травня 2024 року);
у разі змін розмірів (норм) щомісячних основних або додаткових видів грошового забезпечення під час проходження військової служби (у тому числі під час відряджень, відпусток, навчання, звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, перебування на лікуванні в лікарняних закладах та розпорядженні тощо) здійснюється перерахунок грошового забезпечення з дня, з якого відбулися відповідні зміни, за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні за періоди цих змін (у редакції, чинній з 22 травня 2024 року).
Відповідно до пункту третього статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Пунктом 1 та абзацом першим пункту 2 розділу ХХІІІ «Виплата грошової допомоги для оздоровлення» Порядку № 260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Згідно з абзацом другим пункту 2 розділу ХХІІІ «Виплата грошової допомоги для оздоровлення» Порядку № 260 військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (абзац перший пункту 6 розділу ХХІІІ «Виплата грошової допомоги для оздоровлення» Порядку № 260).
Відповідно до абзацу двадцять четвертого підпункту 3 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 4 розділу XXXII «Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби» Порядку № 260 військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні з військової служби виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460.
За приписами абзацу першого, другого пункту 5 розділу XXXII «Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби» Порядку № 260 одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.
Відповідно до пункту 1 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 (далі – Порядок № 460), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (пункт 2 Порядку № 460).
За приписами пунктів 3, 4 Порядку № 460 розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (ЗП України, 1992 р., № 7, ст. 182). Допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168), в пункті 1 якої установив, що:
на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (у редакції, чинній на травень 2023 року);
на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах (у редакції, чинній на червень 2024 року).
Приписи пунктів другого, третього статті 15 Закону № 2011-ХІІ вказують, що ці норми встановлюють лише право військовослужбовця на отримання грошової допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
Водночас, положення пункту четвертого статті 9 Закону № 2011-ХІІ є відсилочними, оскільки розміри грошового забезпечення визначає Кабінет Міністрів України, а право визначити порядок виплати грошового забезпечення законодавець, зокрема, делегував Міністру оборони України.
Такими нормативно-правовими актами є постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), якою, з-поміж іншого, передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, крім посадового окладу; окладу за військовим званням включає і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії), та Порядок № 260.
Отже, за своєю правовою природою, щомісячна додаткова винагорода, запроваджена Постановою № 168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану.
За правилами пункту 6 розділу ХХІІІ «Виплата грошової допомоги для оздоровлення» Порядку № 260 до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога для оздоровлення, не включаються винагороди, незалежно від їхнього виду (щомісячні чи одноразові).
За правилами пункту 5 розділу XXXII «Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби» Порядку № 260 та пункту 4 Порядку № 460 до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби, не включаються винагороди, незалежно від їхнього виду (щомісячні чи одноразові).
Верховний Суд у постанові від 8 серпня 2024 року у справі № 240/26703/23 констатував, що, делегуючи Кабінету Міністрів України право визначати розміри грошового забезпечення, а Міністру оборони України установлювати порядок його виплати, законодавець установив певну ієрархію щодо визначення переліку складових грошового забезпечення, що ураховуються при обчисленні окремих видів одноразових виплат для військовослужбовців. Тому саме положення Порядку № 260 унормували приписи Закону № 2011-ХІІ, установивши пряму норму щодо виключення винагороди із категорії складових грошового забезпечення, з суми яких обчислюється розмір грошової допомоги для оздоровлення.
Аналогічні правові висновки сформовано Верховним Судом у постановах від 23 вересня 2024 року у справах № 240/25672/23, № 240/32125/23, № 240/33138/23, № 260/8841/23, від 7 листопада 2024 року у справі № 240/23909/23, від 16 січня 2025 року у справі № 240/31239/23, від 10 квітня 2025 року у справі № 240/31708/23, від 23 квітня 2025 року у справі № 580/769/23, від 27 листопада 2025 року у справі № 240/34321/23, від 29 січня 2026 року у справі № 240/31199/23 та інших.
Вирішуючи питання, чи ураховується передбачена Постановою № 168 додаткова винагорода до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір грошової допомоги при звільненні, то Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2024 року у справі № 240/32125/23 дійшов висновку, що, обчислюючи розмір одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби без щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, відповідач діяв правомірно.
Відповідаючи на указане питання, Верховний Суд, посилаючись на відповідне правове регулювання, у постанові від 23 вересня 2024 року у справі №240/32125/23, з-поміж іншого, констатував, що за правилами пункту 6 розділу ХХІІІ Порядку № 260 до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога для оздоровлення, не включаються винагороди, незалежно від їхнього виду (щомісячні чи одноразові). Аналогічне виключення стосовно винагород міститься і в пункті 5 розділу ХХХІІ Порядку № 260, яким визначено умови виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
Такої ж позиції дотримувався Верховний Суд у постановах від 7 листопада 2024 року у справі № 240/23909/23, від 23 квітня 2025 року у справі № 580/769/23, від 29 січня 2026 року у справі № 240/31199/23 та інших.
Таким чином, відповідно до вже сформованих Верховним Судом правових висновків, передбачена Постановою № 168 додаткова винагорода не ураховується до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислюються розміри грошових допомог для оздоровлення та при звільненні.
Висновки, викладені Верховним Судом у наведених постановах, є релевантними та застосовними до спірних правовідносин у справі, яка розглядається.
Суд не бере до уваги посилання позивача щодо застосування правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 6 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, оскільки висновки у цій справі зроблені у неподібних до справи № 520/29647/25 правовідносинах, а саме з приводу обчислення розміру пенсії, та є нерелевантними для цієї справи.
За таких обставин, оскільки передбачена Постановою № 168 додаткова винагорода не ураховується до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислюються розміри грошових допомог для оздоровлення та при звільненні, суд дійшов висновку, що обчислюючи розмір грошової допомоги для оздоровлення за 2023-2024 роки та розмір одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби без додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, відповідач діяв правомірно.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 9 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Питання щодо розподілу судових витрат по судовому збору відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.
Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Суддя 	Т.І. Чернявська