ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року	Львів	Справа №380/13937/25 пров. №А/857/1795/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управлінню Пенсійного фонду України у місті Києві на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року у справі № 380/13937/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управлінню Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

суддя у І інстанції Мричко Н.І., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення 11 листопада 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві (далі – ГУ ПФУ у м. Києві), у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у м. Києві №134450021354 від 12.06.2025, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 05.07.1983 по 20.08.1992 та призначити з 26.05.2025 (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку) пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 у справі №380/13937/25, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позов було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у м. Києві №134450021354 від 12.06.2025, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 05.07.1983 по 20.08.1992 та повторно розглянути його заяву від 04.06.2025 і прийняти рішення щодо призначення пенсії з урахуванням висновків, наведених в мотивувальній частині судового рішення.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Натомість необхідність підтвердження трудового стажу іншими документами виникає лише у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Оскільки інформація, яка внесена до трудової книжки про спірний період роботи, з урахуванням наданої довідки, дає можливість встановити місце роботи, посаду та період роботи позивача, безпідставним є посилання відповідача як на причину неврахування даних архівної довідки те, що в такій довідці по батькові не співпадає з паспортними даними заявника. Позивач не несе відповідальності за заповнення та ведення такої документації, цей обов`язок покладається на роботодавця.
Оскільки відповідачем виконані не всі умови, що необхідні для прийняття законного та обґрунтованого рішення, то рішення ГУ ПФУ у м. Києві про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу через відсутність необхідного страхового стажу є протиправним. 
Окрім того, призначення пенсії за віком позивачу входить до безпосередньої компетенції органу Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження.
Таким чином, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушених прав позивача на пенсійне забезпечення буде зобов`язання ГУ ПФУ у м. Києві повторно розглянути заяву позивача від 04.06.2025 про призначення пенсії відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням правової оцінки, наданої судом, та прийняти відповідне рішення.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ у м. Києві, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що загальний страховий стаж позивача склав 15 років 4 місяці 9 днів.
До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 05.07.1983 по 20.08.1992 згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відповідно до довідки №П-1658/07-12(4) від 02.07.2024, наданої для підтвердження періодів роботи, у первинних документах за вкеазаний період роботи зазначено працівником ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним заявника – ОСОБА_1 . За результатами перевірки достовірності зазначених в довідці відомостей на підставі складеного акту перевірки в особових рахунках по заробітній платі за 1983-1992 роки зазначено ОСОБА_3 .
Вважає, що суд першої інстанції не врахував зазначене при прийнятті свого рішення. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності вказану заяву передано на розгляд ГУ ПФУ у м. Києві.
Рішенням № 134450021354 від 12.06.2025 ГУ ПФУ у м. Києві відмовило у призначенні пенсії. Відповідно до цього рішення, до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача з 05.07.1983 по 20.08.1992, згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки відповідно до довідки №П-1658/07-12(4) від 02.07.2024, наданої для підтвердження періодів роботи, зазначено, що в первинних документах за даний період роботи вказаний працівником ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним заявника - ОСОБА_1 .
За результатами перевірки достовірності зазначених в довідці відомостей на підставі складеного акту перевірки в особових рахунках по заробітній платі за 1983-1992 роки зазначено ОСОБА_2 .
Враховуючи зазначене, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вважаючи таке рішення пенсійного органу протиправним, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788), Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058). 
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом (абзац 1 частини 4 статті 24 Закону № 1058).
У частині 4 статті 26 Закону № 1058 передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Відповідно до частини 1 статті 44 Закону № 1058, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених вказаним Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Порядок №22-1).
Згідно із абзацом 1 пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1, заява про призначення, перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Змістом частини 1 статті 56 Закону № 1788, передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Із аналізу наведених положень слідує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, натомість необхідність підтвердження трудового стажу іншими документами виникає лише у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Рішенням № 134450021354 від 12.06.2025 ГУ ПФУ у м. Києві відмовило у призначенні пенсії, до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача з 05.07.183 по 20.08.1992, згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки відповідно до довідки №П-1658/07-12(4) від 02.07.2024, наданої для підтвердження періодів, передбачено, що в первинних документах за даний період роботи зазначено працівником ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним заявника - ОСОБА_1 .
Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 26.08.1978 позивач:
-05.07.1983 прийнятий «вантажником» (запис №6);
- 20.08.1992 звільнений по переводу на Львівський завод «Сяйво» (запис №8).
Також, додатково позивачем до заяви про призначення пенсії долучено архівну довідку, видану Львівською обласною державною адміністрацією Державним архівом Львівської області про те, що у документах РО «Культпобутгосптовари» (Львівський міськкультпобутторг) у книгах наказів та у відомостях нарахування заробітку громадянина ОСОБА_1 (згідно із документами) зазначено працівником з 02.10.1979 (наказ 61-к від 02.10.1979 про прийняття на роботу) по 23.10.1981 (наказ №25к від 21.04.1981 про звільнення з роботи у зв`язку з призовом до лав Радянської Армії) та з 05.07.1983 (наказ №57 від 01.07.1983 про прийняття на роботу) по червень 1992 року включно (наказ про звільнення з роботи не виявлено).
Апеляційний суд погоджується з твердженням суду першої інстанції, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 від 26.08.1978 містить необхідні записи, що підтверджують факт роботи позивача, а також наказ про прийняття на роботу, зазначений у трудовій книжці (наказ №57 від 01.07.1983 про прийняття на роботу) є ідентичним із тим, який міститься у вищезазначеній довідці, відтак, стосується позивача. Інформація, яка внесена до трудової книжки про спірний період роботи, з урахуванням наданої довідки, дає можливість встановити місце роботи, посаду та період роботи позивача. 
Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене роботодавцями, оскільки згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за заповнення та ведення трудової документації несе роботодавець.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність відмови ГУ ПФУ у м. Києві щодо зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивача та зобов`язання такий зарахувати.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог відповідачем під сумнів не ставляться, а позивачем відповідної апеляційної скарги не подано. Отже у зазначеній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року у справі №380/13937/25 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар