КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/1529/25
Провадження № 2/488/376/26  

РІШЕННЯ
Іменем України

13.03.2026 року       м. Миколаїв
Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Він Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС»», в особі керівника Романенка М.Е. звернувся в Корабельний районний суду м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , в якій просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором № L6766922 від 21.01.2019 року у розмірі 30 268,78 грн. та судові витрати.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що 21.01.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (далі первісний кредитор) укладено договір кредитної лінії № L6766922 (далі кредитний договір) з відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі.
Вказав, що первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник, не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів в наслідок чого виникла заборгованість.
Водночас, позичальник не дотримався умов договору щодо повернення отриманих коштів, що призвело до утворення заборгованості, загальний розмір якої на момент подачі позову становить 19 178,99 грн., з яких: тіло кредиту – 8 900,00 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом – 1 379,00 грн., штрафи – 4 449,99 грн., за комісією – 4450,00 грн.
Позивач також вказав, що 01.07.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення права вимоги № 01072019, внаслідок якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» стало новим кредитором, що набуло прав за кредитним договором № L6766922. 
Станом на дату укладення договору №01072019 від 01.07.2019 відступлення права вимоги, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 19 178,99 грн.
Також позивач зазначив, що у період з 01.07.2019 року по 20.04.2025 року по кредитному договору №L6766922 від 21.01.2019 року надходження коштів на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» в рахунок погашення заборгованості за кредитом - 0,00 грн.
Посилаючись на вказане, позивач вважав за можливе стягнути з відповідача борг з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми простроченого боргу. 
Зокрема, позивач просить стягнути збитки, що виникли через інфляційні втрати за період з 13/02/2022 до 11/02/2025, в розмірі 9 365,26 грн, а також стягнути збитки у вигляді трьох відсотків річних за той самий період у розмірі 1 724,53 грн.
Посилаючись на порушення відповідачем умов кредитного договору та наявну невиплачену заборгованість, позивач звернувся до суду з даним позовом, загальна сума, якого становить 30 268,78 грн.
Ухвалою суду від 24.04.2025 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов.
Копію ухвали надіслано сторонам.
Окрім того, відповідач викликалась до суду через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України.
28.04.2025 року відповідач ОСОБА_1 особисто отримала копію позовної заяви з додатками під розписку.
12.05.2025 року відповідач ОСОБА_1 надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила наступне.Відповідач заперечує проти позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», оскільки позивач не надав належних доказів, які б підтверджували укладення кредитного договору від 21.01.2019 року № L6766922. Зокрема, в матеріалах справи міститься лише копія договору без підписів сторін, що є порушенням вимог законодавства щодо укладення та оформлення договорів в електронній формі. 
Позивач не надав доказів того, що відповідач зареєструвався в системі кредитодавця, створив особистий кабінет, ознайомився з офертою та надав свою згоду на укладення договору через введення одноразового ідентифікатора (OTP-пароля). Також не було зазначено, яким саме способом було надіслано цей ідентифікатор (через SMS, месенджер чи інші засоби), що порушує вимоги Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». У зв`язку з цим такий документ не може вважатися електронним без належного електронного підпису.
Також позивач не надав доказів того, що кошти за кредитом було зараховано на картковий рахунок, відкритий на ім`я відповідача, що є істотним елементом укладення кредитного договору згідно з положеннями Цивільного кодексу України.
Відповідач також зазначила, що враховуючи положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», позивачем не доведено належне укладення кредитного договору в електронній формі відповідно до вимог чинного законодавства. Окрім того, позивач не надав доказів правомірності відступлення прав вимоги, оскільки витяг з реєстру боржників, поданий позивачем, виготовлений зацікавленою особою без належних підтверджень. 
Також відповідач наголосила, що вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат та відсотків є необґрунтованими, оскільки позивач не довів факт надання коштів позичальнику. У зв`язку з цим нарахування таких сум є безпідставним.
Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували укладення та виконання договору, а також правомірність вимог щодо стягнення заборгованості, відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
22.05.2025 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача надіслано додаткові пояснення у справі, на підставі яких представник зазначив наступне. 
21.01.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» укладено кредитний договір №L6766922 – Спеціальні умови для договору короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG8681537 з гр. ОСОБА_1 . Додатковими угодами до договору № AG8681537 було встановлено суми кредиту, відсоткова ставка, ліміт кредитної лінії, дата повного погашення та ін. Відповідно до пункту 6.5 договору кредитної лінії, позичальник погоджувався, що кредитодавець має право на уступку прав та зобов`язань за договором третім особам.
Паралельно з кредитним договором у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» був присвоєний номер договору № L6766922. Цей номер, а також інші дані щодо кредитного договору, містяться в «довідці про ідентифікацію» особи позичальника, яка була передана до ТОВ «ВІН ФІНАНС» на підставі договору про відступлення прав вимоги.
Зазначив, що для укладення Договору кредитної лінії № AG8681537 (L6766922) з метою отримання кредиту відповідачем були надані особисті дані, зокрема: номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання та фотознімок, на якому видно відповідача з копією свого паспорта. Дане ствердження доводиться наявністю фотографій із зазначенням вищевказаних особистих даних. Також в Спеціальних умовах Договору позики № AG8681537 (L6766922) номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання, номер телефону відповідача. Тому наявні фотографії відповідача разом із власним паспортом можуть свідчити про намір відповідача укласти з кредитодавцем договір та отримати грошові кошти.
Вказав, що відповідачу була надана інформація про особу та місцезнаходження кредитодавця, про мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, про форми його забезпечення, про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача, про тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік всіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, про строк, на який кредит може бути одержаний, про варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги). Окрім того, до позовної заяви було додано довідку про ідентифікацію особи, де зазначено зокрема фінансовий номер телефону позичальника, сума отримуваних коштів, oтп – пароль. Дата і час заявки на кредит, дата і час банківського переказу. Також долучено виписки по рахунку складені ТОВ «ФК «Дінеро» (оскільки не є банком).
Враховуючи, що кредитний договір є укладеним згідно з нормами чинного законодавства, а також відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» що підтверджують правомірність укладення договору в електронній формі.
У зв`язку з цим, просив долучити надані пояснення та документальні докази до матеріалів справи, зокрема фото з паспортом позичальника, як підтвердження наміру відповідача укласти договір з кредитодавцем і отримати кредитні кошти, що підтверджують правомірність вимог та свідчать про належне виконання договору з боку позивача.
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, оцінюючи їх як окремо, так і в сукупності, прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 21.01.2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 укладено спеціальні умови для короткострокового кредиту - Договору кредитної лінії № AG8681537, який в інформаційно-телекомунікаційній системі ідентифікується як L6766922 (далі - кредитний договір) за умовами якого кредит надається відповідачу на умовах: ліміт кредитної лінії 5 500,00 грн.; сума кредиту 3000,00 грн.; відсоткова ставка, в день 0,50 %; комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю, в день: 45 грн. Договірні платежі повинні списуватися шляхом дебетового списання, платіжною карткою чи банківським переказом, з зазначенням у призначенні платежу 1) у разі продовження: «Продовження AG8681537», 2) у разі інших договірних платежів: AG8681537.
Згідно додаткової угоди № AM1942379 від 22.01.2019 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту - Договору кредитної лінії № AG8681537 кредит надається відповідачу на умовах: ліміт кредитної лінії 6 875,00 грн.; сума кредиту 3 800,00 грн.; відсоткова ставка, в день 0,50 %; комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю, в день: 57 грн.
Згідно додаткової угоди № AM7396117 від 23.02.2019 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту - Договору кредитної лінії № AG8681537 кредит надається відповідачу на умовах: ліміт кредитної лінії 8 900,00 грн.; сума кредиту 2 100,00 грн.; відсоткова ставка, в день 0,67 %; комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю, в день: 31.5 грн
Однак, в умовах Договору кредитної лінії та додаткових угодах, підписаних сторонами, у графі «Позичальник» відсутній одноразовий ідентифікатор електронного підпису, що є порушенням вимог щодо підтвердження волевиявлення Позичальника на укладення договору в електронній формі. У зазначених документах лише зазначено «(електронний підпис)», без чіткої ідентифікації підписанта через одноразовий ідентифікатор.".
За положеннями ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті205,207 ЦК України).
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Згідно статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених ЦК України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з доданої до позову довідки про ідентифікацію, складеною ТОВ «Дінеро», без дати та номеру, прийняття та підтвердження умов Договору, його підписання Позичальником, здійснюється шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (далі — Otp-пароль) відповідно до вимог частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Із довідки вбачається отримання позичальником грошових коштів згідно заявки на кредит від 21.01.2019 в розмірі 3000,00 грн., Otp-пароль 143936, дата банківського переказу 21.01.2019, заявки на кредит від 22.01.2019 в розмірі 3800,00 грн., Otp-пароль 578134, дата банківського переказу 22.02.2019 та заявки на кредит від 23.02.2019 в розмірі 2100,00 грн., Otp-пароль 391889, дата банківського переказу 23.02.2019. Таким чином, грошові кошти кредитором перераховувались відповідачу шляхом банківського переказу.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02.06.2025 року за клопотанням представника позивача було витребувано докази у справі від Акціонерного товариства «Таскомбанк». До суду надійшла відповідь від банку, згідно з якою станом на 04.06.2025 у «Таскомбанку» відсутня інформація про ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), і відповідно, рахунки на її ім`я в банку станом на 04.06.2025 не відкривались. За наданими вихідними даними, у банку не зафіксовано транзакцій по зарахуванню коштів на суму 3000,00 грн. (21.01.2019), 3800,00 грн. (22.01.2019) та 2100,00 грн. (23.01.2019).
Позивач не надав достатніх доказів фактичного перерахування коштів на банківські рахунки позичальника, зокрема не було надано підтверджень транзакцій, які б свідчили про виконання кредитором зобов`язання щодо надання кредиту. Відповідач, у свою чергу, не подав жодних підтверджень у вигляді банківських виписок або інших документів, що фіксують перерахування коштів, а також не надали доказів, які б підтверджували надходження коштів на картковий рахунок позичальника.
Крім того, для підтвердження набуття прав вимоги заборгованості до відповідача Позивач надав договір відступлення права вимоги № 01072019 від 01 липня 2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Однак, позивач не надав доказів оплати за придбання прав вимоги, оскільки зазначені документи є необхідними для підтвердження правомірності передачі боргу іншій особі.
За приписами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем до пояснень на відзив відповідача були долучені фотокопії паспорта, які є недійсним доказом у справі. Вони не мають належного оформлення та не відповідають вимогам, встановленим Цивільним процесуальним кодексом України. Фотокопії паспорта не можуть бути визнані належними доказами для підтвердження фактів, на які позивач посилається, оскільки відсутня їх належна юридична сила, що унеможливлює їх використання як доказ у суді.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).
Згідно з частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст.77 ЦПК України).
Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як вбачається із позовної заяви на підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором позивач надав копію загальних умов договору кредитної лінії, спеціальні умови для короткострокового кредиту та додаткові угоди до них, паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості, довідку про ідентифікацію та розрахунок заборгованості під назвою «виписка по рахунку».
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.16.2021 у справі №686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для бухгалтерського обліку, а лише свідчить про намір виконання зобов`язань у майбутньому. Для підтвердження виконання кредитної угоди та факту передачі коштів, необхідно надати первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували реальність фінансових операцій (наприклад, банківські документи, платіжні доручення).
Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2021 № 2346-II (далі Закон № 2346-ІІ), як спеціальний закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.
Відповідно до пункту 16.1 статті 16 наведеного Закону до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.
Відповідно до пункту 17.1 статті 17 цього ж Закону форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.
Згідно з пунктами 19.1,19.2 статті 19 Закону № 2346-ІІ порядок і строки зберігання, а також процедура знищення електронних документів, що застосовуються при проведенні переказу, встановлюються Національним банком України. Строки зберігання цих документів мають бути не меншими, ніж строки, встановлені для паперових документів аналогічного призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях.
Згідно з частиною 22.1 статті 22 Закону № 2346-ІІ ,ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
До позовної заяви позивачем також додано документ, що має назву «Виписка з рахунку станом на 15.07.2019», в якому проведено калькуляцію нарахування відсотків по кожному дню та сформовано колонки із кінцевим результатом у вигляді загального розміру заборгованості. Однак цей документ не є випискою по рахунку відповідача у розумінні первинного бухгалтерського документа для цілей бухгалтерського обліку, оскільки у відповідача не було відкрито банківського рахунку в системі первісного кредитора. Тому цей документ не може бути випискою по банківському рахунку первісного кредитора, з якого можна було б встановити факт здійснення переказу на картковий рахунок відповідача. Вказаний документ фактично є розрахунком заборгованості, складеним первісним кредитором, а отже, цей доказ не підтверджує виконання кредитором умов договору щодо перерахування коштів на картковий рахунок відповідача.
В матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, разом з тим, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20. 
Враховуючи, що кредитний договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про електронну комерцію», позивачем не було надано достатніх доказів для підтвердження укладення договору в електронній формі.
Довідка про ідентифікацію не є первинним документом, який підтверджує дійсність фінансової операції, а лише відображає загальні дані щодо відповідача та дати заявок на кредит і банківських переказів, однак не підтверджує здійснення таких переказів первісним кредитором.
Крім того, суд відмовляє в задоволені клопотання позивача про поновлення строків позовної давності для подання позову про стягнення заборгованості, оскільки в силу вимог частин 2, 3 статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачка у справі не клопотала про застосування судом позовної давності.
Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У зв`язку з відсутністю належних доказів на підтвердження виконання умов кредитного договору та відступлення прав вимоги, позивач не зміг довести наявність боргу у відповідача. Відповідно, позивач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Додані до позовної заяви розрахунки заборгованості за кредитними договорами, на які посилається представник позивача як на підставу задоволення позовних вимог, є безпідставними, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.
У зв`язку із не доведенням позивачем факту перерахування відповідачці кредитних коштів з метою доведення виконання умов договору про надання кредиту, а також фактичного користування відповідачкою кредитними коштами, суд не знаходить правових підстав для стягнення на користь позивача заборгованості за кредитними договорами.
Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно статті 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог свідчить про їх недоведеність та необґрунтованість, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях та є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
В порядку положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судовий збір до стягнення з відповідача на користь позивача не підлягає.
Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів фактичного перерахування коштів відповідачу за умовами кредитного договору, зокрема не підтверджено факт перерахування коштів, їх конкретний розмір та час надання, що мало б підтвердити виникнення зобов`язань відповідача перед кредитором, а також з огляду на відсутність належного та зрозумілого розрахунку заборгованості за кредитним договором, включаючи конкретні періоди користування кредитом, відсоткові ставки, строки прострочення та інформацію щодо сплати за зобов`язаннями, суд не вбачає підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 259, 263, 264, 265, 268, 351-355 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити. 
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Він Фінанс", код ЄДРПОУ: 38750239; адреса: м. Миколаїв, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8

Відповідач -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 

Суддя Я.А. Чернявська