ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 р. 	Справа № 520/23451/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., м. Харків, повний текст складено 06.03.26 по справі № 520/23451/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

У серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту – ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , пов`язану з не нарахуванням та не виплатою ОСОБА_1 : додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, яка передбачена пунктами 12 та 13 розділу XXXIV Порядку №260; додаткової грошової винагороди у розмірі 20100 гривень за період з вересня 2023 року по червень 2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168; окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років за період з листопада 2023 року по червень 2024 року, разом за 8 місяців; щомісячної надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років згідно з рішенням Міністра оборони України від 01.02.2023 за № 2683/з за період з листопада 2023 року по червень 2024 року; індексації грошового забезпечення військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з вересня 2022 року по червень 2024 року; добових витрат за час перебування військовослужбовця у відрядженні у розмірі 193 009 грн;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 : додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, яка передбачена пунктами 12 та 13 розділу XXXIV Порядку № 260; додаткову грошову винагороду у розмірі 20 100 гривень за період з вересня 2023 року по червень 2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168; оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років за період з листопада 2023 року по червень 2024 року, разом за 8 місяців; щомісячну надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислугу років згідно з рішенням Міністра оборони України від 01.02.2023 за № 2683/з за період з листопада 2023 року по червень 2024 року; індексацію грошового забезпечення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з вересня 2022 року по червень 2024 року; добові витрати за час перебування військовослужбовця у відрядженні у розмірі 193 009 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 520/23451/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі 20100 гривень щомісяця за період з вересня 2023 року по травень 2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у розмірі 20100 гривень щомісяця за період з вересня 2023 року по травень 2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2025 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 по справі № 520/23451/24 - скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі 20100 гривень щомісяця за період з вересня 2023 року по 23.10.2023 включно та за травень 2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у розмірі 20100 гривень щомісяця за період з вересня 2023 року по 23.10.2023 включно та за травень 2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
Прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 520/23451/24 – залишено без змін.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року задоволено частково заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 подати у місячний термін звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 520/23451/24 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у розмірі 20100 гривень щомісяця за період з 24.10.2023.
14 жовтня 2025 року представником відповідача подано до суду першої інстанції звіт про виконання судового рішення по справі, в якому зазначено, що в межах компетенції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 по справі №520/23451/24 частково виконано шляхом проведення Фінансово-економічною службою ВЧ НОМЕР_1 необхідного розрахунку (нарахування), в якому визначено суми грошового забезпечення, що підлягають сплаті ОСОБА_1 . Зауважено, що ВЧ НОМЕР_1 кожного місяця вчинялись та вчиняються активні дії задля виконання рішення суду по справі № 520/23451/24. Однак, враховуючи те, що витрати ВЧ НОМЕР_1 (у тому числі і ті, що пов`язані з виконанням судових рішень) фінансуються за рахунок коштів, виділених із державного бюджету, є певна, незалежна від відповідача затримка у виділенні грошових коштів на виконання судових рішень.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 прийнято звіт Військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 520/23451/24.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 подати протягом трьох місяців з дня отримання цієї ухвали новий звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 520/23451/24.
Заяву позивача про відмову у прийнятті звіту та накладення штрафу - залишено без задоволення.
Попереджено відповідача, що відповідно до частини 10 статті 382-3 КАС України, у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1
Позивач, не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 по справі № 520/23451/24 та постановити нову ухвалу, якою у прийняті звіту ВЧ НОМЕР_1 відмовити.
Заяву про накладення штрафу на командира ВЧ НОМЕР_1 задовольнити.
Визнати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 у справі № 520/23451/24 таким, що не виконано ВЧ НОМЕР_1 .
Накласти на командира ВЧ НОМЕР_1 штраф у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме: 121120 гривень за невиконання у повному обсязі рішення суду у даній справі.
Попередити командира ВЧ НОМЕР_1 про те, що відповідно до частини 7 статті 382 КАС України сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду.
Відповідно до вимог частини 7 статті 382 КАС України зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 подати наступний звіт про виконання рішення суду протягом місяця з дня отримання даної ухвали.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2026 по справі №520/23451/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 по справі № 520/23451/24 - скасовано.
Справу № 520/23451/24 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду питання про прийняття звіту Військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі №520/23451/24.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2026 по справі № 520/23451/24 призначено розгляд звіту про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі на 04 березня 2026 року о 11:00 год. у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду за адресою: 61022, м. Харків, майдан Свободи, 6, зал судового засідання № 12.
Встановлено відповідачу - Військовій частині НОМЕР_1 5-ти денний строк з дня отримання даної ухвали для надання суду письмових пояснень по суті поданої заяви, а також усіх доказів які підтверджують виконання рішення суду по даній справі.
На виконання вимог зазначеної ухвали суду першої інстанції, відповідачем подано пояснення про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 по справі № 520/23451/24, в яких відповідач просив суд прийняти звіт Військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 по справі № 520/23451/24.
В обґрунтування поданих пояснень зазначив, що відповідачем частково виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 по справі № 520/23451/24 шляхом здійснення нарахування належних позивачу сум грошового забезпечення, що підтверджується довідкою – розрахунком з 23.10.2023 по 30.04.2024, однак виконання вказаного рішення у повному обсязі в частині виплати заборгованості позивачу можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України після отримання їх від головного розпорядника коштів.
Стверджував, що ВЧ НОМЕР_1 здійснюються всі можливі заходи щодо пришвидшення отримання фінансування для подальшого виконання рішення суду у цій справі шляхом направлення начальнику забезпечувального фінансового органу (відповідальному за бюджетну програму) розрахунку потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених та інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" за напрямом грошового забезпечення КПКВ 2101020 121 на лютий 2026 року за підписами командира та начальника фінансово - економічної служби головного бухгалтера військової частини, в якому визначено суму до сплати ОСОБА_1 на виконання рішення суду 97403,22 грн. Однак, на теперішній час зазначені кошти на рахунки відповідача не надходили з незалежних від нього причин.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2026 по справі №520/23451/24 прийнято звіт Військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі №520/23451/24.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 подати протягом трьох місяців з дня отримання цієї ухвали новий звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 520/23451/24.
Попереджено відповідача, що відповідно до частини 10 статті 382-3 КАС України, у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.
Позивач, не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її необґрунтованість та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив суд апеляційної інстанції ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2026 по справі № 520/23451/24 - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у прийняті звіту Військової частини НОМЕР_1 відмовити.
Заяву про накладення штрафу на командира Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Визнати таким, що не виконано Військовою частиною НОМЕР_1 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 у справі № 520/23451/24.
Накласти на командира Військової частини НОМЕР_1 штраф у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме: 121120 гривень за невиконання у повному обсязі рішення суду у даній справі.
Попередити командира Військової частини НОМЕР_1 про те, що відповідно до частини 7 статті 382 КАС України сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду.
Відповідно до вимог частини 7 статті 382 КАС України зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати наступний звіт про виконання рішення суду протягом місяця з дня отримання даної ухвали.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував те, що відсутність фінансування на виплату належних позивачу сум грошового забезпечення не може свідчити про поважність причин невиконання судового рішення, а тому у суду були відсутніми підстави для прийняття поданого відповідачем звіту.
Крім того, стверджував, що рішенням по справі № 520/23451/24 відповідача було зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у розмірі 20100 гривень щомісяця відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова № 168), а саме період з 24.10.2023 по квітень 2024 року (включно), що загалом складає 6 місяців та 6 днів, а тому розмір належних позивачу сум мав складати близько 120600 грн. Разом з цим, як вбачається з наданих ВЧ НОМЕР_1 розрахунків, позивачу нараховано кошти у меншому розмірі - 97403,22 грн, що свідчить про порушення його прав та неналежне виконання рішення суду.
Отже, невиконання рішення суду в частині виплати належних позивачу коштів має наслідком протиправне зменшення розміру пенсійних виплат ОСОБА_1 , як інваліду війни, приведення у відповідність до грошового забезпечення позивача яких можливе лише після повного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024.
За таких обставин, наполягав, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для прийняття звіту є передчасним, що має наслідком скасування спірної ухвали з направленням справи на продовження розгляду звіту про виконання рішення.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що як вбачається зі звіту про виконання рішення суду та з наданої разом з додатковими поясненнями довідки - розрахунку грошового забезпечення з 23.10.2023 по 30.04.2024 за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 520/23451/24, Військовою частиною нараховано позивачу 20100 гривень відповідно до Постанови № 168 за період з 23 жовтня по квітень 2024 року включно.
Загальна сума такого нарахування склала 126635,48 грн, з яких: 5 835,48 грн - за період з 23 по 31 жовтня 2023 року, та по 20100 грн щомісяця за період з листопада 2023 року по квітень 2024 року включно.
При цьому, у судовому засіданні представник відповідача пояснив, що з суми 126635,48 грн було відраховано 29032,26 грн, у рахунок погашення помилково нарахованих та виплачених позивачу за період з 23 по 31 жовтня 2023 року, як додаткова грошова винагорода 100000,00 грн за перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненнями відповідно до постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168, оскільки у цей період позивач не перебував на такому лікуванні, а тому здійснення такого нарахування відбулося безпідставно.
Отже, нарахована різниця між фактично виплаченою та нарахованою за рішенням суду додаткової грошової винагороди склала 97403,22 грн (126635,48 грн - 29032,26 грн = 97403,22 грн).
При цьому, суд зауважив, що у даному випадку при вирішенні та розгляді питання виконання рішення суду у цій справі, судом не надається оцінка правомірності відрахування суми 29032,26 грн. у разі незгоди з таким відрахуванням, позивач не позбавлений права оскаржити такі дії відповідача в судовому порядку.
Крім того, як встановлено судом з матеріалів справи, відповідачем здійснювалися дії, спрямовані на виплату нарахованих позивачу коштів, а саме було направлено начальнику забезпечувального фінансового органу (відповідальному за бюджетну програму) розрахунку потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених та інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" за напрямом грошового забезпечення КПКВ 2101020 1 2 1 на лютий 2026 року за підписами командира та начальника фінансово - економічної служби головного бухгалтера військової частини, в якому визначено суму до сплати ОСОБА_1 на виконання рішення суду 97403,22 грн.
Суд звернув увагу, що у розрахунку потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених та інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" на лютий 2026 року також зазначено, що ОСОБА_1 нараховано 2422,00 грн, яка є виплатою позивачу судового збору.
Також, представником відповідача надано ряд виписок з рахунку за період листопад 2025 року - лютий 2026 року, в яких міститься заборгованість перед позивачем 97403,22 грн та з яких вбачається, що за вказаний період вхідний залишок коштів за КЕКВ 2800 - 00,00 грн. Тобто, кошти на виплату заборгованостей, зокрема, нарахованих на виконання судових рішень, відповідачу не надходили.
З огляду на те, що на виконання рішення суду по даній справі ВЧ НОМЕР_1 нараховано позивачу додаткову винагороду відповідно до Постанови № 168 за період з 23 жовтня по квітень 2024 року включно (97403,22 грн), що підтверджено довідкою - розрахунком грошового забезпечення з 23.10.2023 по 30.04.2024 за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 520/23451/24, суд дійшов висновку про часткове виконання рішення суду.
Щодо виплати позивачу нарахованих коштів 97403,22 грн, суд звернув увагу, що грошові кошти у вигляді заборгованості з грошового забезпечення, які належать позивачу, не є власністю військової частини, не знаходяться на його рахунках. Фактично, у повному обсязі виконання судового рішення можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України, після отримання їх від головного розпорядника коштів, однак виділення коштів із державного бюджету на фінансування відповідної бюджетної програми не залежить від волі військової частини.
Приймаючи звіт про виконання рішення суду, суд першої інстанції врахував те, що відповідачем здійснено нарахування належних позивачем коштів та вчиняються активні дії, спрямовані на їх виплату, шляхом направлення відповідальним особам розрахунків потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" на липень - вересень 2025 року, за лютий 2026 року за підписами командира та головного бухгалтера ВЧ НОМЕР_1 , в яких зазначено нараховану позивачу на виконання рішення суду по справі № 520/23451/24 суму по даній справі. При цьому, судом взято до уваги, що відповідач не відмовляється від виплати відповідних сум грошового забезпечення наголошуючи на тому, що витрати ВЧ НОМЕР_1 (у тому числі і ті, що пов`язані з виконанням судових рішень) фінансуються за рахунок коштів, виділених із державного бюджету, однак на теперішній час є певна, незалежна від ВЧ НОМЕР_1 , затримка у виділенні грошових коштів з виконанням судових рішень, а інші джерела фінансування у відповідача відсутні.
З огляду на викладене, суд вважав відсутніми підстави для неприйняття цього звіту та визнання невиконання судового рішення відповідачем без поважних причин, оскільки відповідач не отримав відповідного фінансового забезпечення коштами на виконання рішень судів.
Однак, враховуючи, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 520/23451/24 виконано не у повному обсязі, зокрема, не здійснено виплати позивачу грошового забезпечення, суд не припинив здійснення судового контролю та вважав за необхідне встановити новий строк для подання звіту про виконання судового рішення - три місяці з дня отримання копії цієї ухвали.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Приписами статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
На виконання приписів статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
На підставі аналізу статей 3, 8, частин 1, 2 статті 55, частин 1 та 2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статей 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.
З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З 19 грудня 2024 року набрав чинності Закон України від 21 листопада 2024 року № 4094-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» (далі - Закон № 4094-ІХ), яким статтю 382 КАС України викладено у новій редакції, а КАС України доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.
При цьому, згідно із пунктом 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 4094-IX, справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
Так, згідно із частинами 1 та 2 статті 382 КАС України (в редакції Закону № 4094-IX), суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до частини 1-3 статті 382-1 КАС України, суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали, та не перевищує трьох місяців.
Розгляд звіту про виконання судового рішення повинен бути здійснено судом з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності Законом № 4094-ІХ, в порядку письмового провадження.
Усталеною судовою практикою сформовано правову позицію, відповідно до якої для застосування інституту судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 травня 2021 року у справі № 9901/598/19, які були підтримані в ухвалі від 03 березня 2025 року по справі 160/5259/20.
Колегією суддів встановлено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 по справі № 520/23451/24, яке набрало законної сили 12.06.2025 за наслідками апеляційного перегляду, відповідачем здійснено нарахування ОСОБА_1 коштів у розмірі 126435,48 грн (5835,48 грн за період з 23 по 31 жовтня 2023 року та по 20100,00 грн за період з листопада по березень 2024 року), що відповідає резолютивній частині рішення та підтверджено довідкою - розрахунком грошового забезпечення з 23.10.2023 по 30.04.2024.
При цьому, відповідачем надано до матеріалів справи ряд виписок з рахунка позивача, з яких вбачається, що заборгованість перед позивачем за період (листопад 2025 року - лютий 2026 року) становить 97403,22 грн при вхідному залишку коштів за КЕКВ 2800 - 00,00 грн. Тобто, кошти на виплату вказаної заборгованості, зокрема, нарахованих на виконання судових рішень, відповідачу не надходили.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що з метою виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 520/23451/24 відповідачем фактично щомісячно з дня набрання судовим рішенням законної сили надсилались на ім`я начальника забезпечувального фінансового органу (відповідального за бюджетну програму) відомчий код розпорядника коштів 53682 розрахунки потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" за напрямом грошового забезпечення А 4699 на липень 2025 року, серпень 2025 року, вересень 2025 року, листопад 2025 року, грудень 2025 року, січень 2026 року та лютий 2026 року, в яких зазначена сума заборгованості перед ОСОБА_1 у розмірі 97403,22 грн.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів не вбачає фактів умисного невиконання рішення суду відповідачем або недобросовісності, які свідчать про свідоме ухилення ВЧ НОМЕР_1 від виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 520/23451/24.
З цього приводу слід зазначити, що грошові кошти у вигляді заборгованості з грошового забезпечення, які належать позивачу, не є власністю військової частини та не знаходяться на її рахунках. Фактично, у повному обсязі виконання судового рішення можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України, після отримання коштів від їх головного розпорядника. Виділення коштів із державного бюджету на фінансування відповідної бюджетної програми не залежить від волі військової частини.
Колегія суддів враховує, що у постанові від 24.07.2023 по справі № 420/6671/18 Верховний Суд зазначив, що фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України. Водночас, стягнення з суб`єкта владних повноважень коштів, які знаходяться на його рахунках але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.
У постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 804/2076/17 викладена наступна позиція Верховного Суду: «Сам факт відсутності певного результату не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи».
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем вживаються заходи для виплати позивачу заборгованості, зокрема, шляхом направлення щомісячно відповідних запитів до органів вищого керівництва, які є головними розпорядниками відповідних коштів, отже суд першої інстанції вірно виснував про наявність підстав для прийняття звіту ВЧ НОМЕР_1 .
Колегія суддів зауважує, що згідно з частиною 11 статті 382-3 КАС України, якщо судом прийнято звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.
Відповідно до частини 3 статті 382-1 КАС України, встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про прийняття звіту ВЧ НОМЕР_1 про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 520/23451/24 та встановлення ВЧ НОМЕР_1 нового строку для подання звіту в частині здійснення виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 за період з 23 жовтня по квітень 2024 року включно - три місяці з дня отримання копії даної ухвали.
Щодо вимоги позивача, про необхідність накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.
Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо.
Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.
Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює.
Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.
Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту.
Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту.
Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
Аналогічних висновків Верховний Суду дійшов у справі №560/523/19, які в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України є обов`язкові для врахування судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
З огляду на встановлені у цій справі обставини, надання судом першої інстанції нового строку для подання відповідачем звіту про виконання рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2026 по справі № 520/23451/24 та задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.
Згідно частиною 1 статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329, 353, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2026 по справі № 520/23451/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій