ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року	 	Справа № 460/20780/25 пров. № А/857/1873/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В., 
при секретарі судового засідання – Гладкій С.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року (суддя Недашківська К.М., м.Рівне, повний текст складено 23 грудня 2025 року), -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі Відділ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУПФ), в якому просила:
визнати протиправною бездіяльність Відділу щодо відсутності своєчасного та належного реагування на клопотання представника стягувача, а також невжиття своєчасних та ефективних заходів з примусового виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 2 листопада 2023 року у справі № 460/51087/22 (далі Рішення суду), несвоєчасне та неповне вжиття заходів, вчинення дій та прийняття рішень державним виконавцем з примусового виконання рішення суду, відсутність належної організації роботи та контролю з боку керівництва органу ДВС за діяльністю державного виконавця за виконанням Рішення суду, у виконавчому провадженні №73618484 (далі Виконавче провадження); 
зобов`язати Відповідача вжити своєчасних та ефективних заходів з примусового виконання, у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII), вирішити клопотання представника стягувача та вчинення як у межах виконавчого провадження самостійно, так за клопотанням дії та прийняти рішення, які спрямовані на примусове виконання Рішення суду; 
постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, бездіяльність яких визнаються протиправними.
скасувати постанову головного державного виконавця Відділу від 20.03.2025 у Виконавчому провадженні про накладення штрафу.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Відділу в частині невжиття своєчасних та повних заходів з примусового виконання Рішення суду в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, в межах Виконавчого провадження. Зобов`язано Відділ вжити усіх належних та передбачених Законом № 1404-VIII заходів щодо примусового виконання Рішення суду, в межах Виконавчого провадження. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В доводах апеляційної скарги вказує, що вживало конкретні заходи щодо належного та законного виконання в повному обсязі Рішення суду. 
Позивач та третя особа відзиву на апеляційну скаргу не подали.
Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідач в апеляційній скарзі заявив клопотання про розгляд справи без участі представника Відділу.
Відповідно до частин другої-третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а тому, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, що не з`явились.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про невжиття державним виконавцем своєчасних заходів для примусового виконання Рішення суду в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII. Дії, спрямовані на здійснення заходів примусового виконання рішення, вчинені державним виконавцем вперше лише через півтора роки (24.06.2025) після відкриття виконавчого провадження (19.12.2023) та лише після звернення стягувача із заявою від 11.06.2025 за вх.№6060 щодо надання інформації про хід виконавчого провадження; друга вимога сформована 26.09.2025 лише після звернення позивача до виконавчого органу із заявою від 26.09.2025; третя вимога сформована вже під час розгляду даної адміністративної справи.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.
Судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що Рівненським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист від 12.12.2023 у справі № 460/51087/22 (далі Виконавчий лист) щодо зобов`язання ГУПФ здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 19.06.2022 доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі № 796-ХІІ), що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).
Позивач звернувся до виконавчого органу із заявою про примусове виконання Виконавчого листа.
Старшим державним виконавцем Відділу Вознюк І.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.12.2023 ВП №73618484 з примусового виконання Виконавчого листа, про зобов`язання ГУПФ здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 19.06.2022 року доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).
Копію цієї постанови державним виконавцем надіслано учасникам виконавчого провадження супровідним листом від 19.12.2023 № 8984.
Позивач звернувся до Відділу із заявою від 10.06.2025 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 73618484 та надання копій документів боржника щодо виконання Рішення суду.
Відповідач надіслав на адресу боржника – ГУПФ Вимогу державного виконавця за вих. №1136 від 24.06.2025 про надання інформації щодо виконання Рішення суду, зокрема, з наданням підтверджуючих документів.
Листом від 30.06.2025 № 19594 відповідач надіслав позивачу інформацію про хід виконання Рішення суду.
Позивач звернувся до виконавчого органу із заявою від 25.09.2025 (реєстраційний від 25.09.2025 № 9573), в якій просив здійснити контроль за виконавчим провадженням щодо виконання Рішення суду.
Відповідач надіслав на адресу боржника – ГУПФ Вимогу державного виконавця №73618484 від 26.09.2025 щодо надання інформації щодо виконання Рішення суду.
Вважаючи, що державним виконавцем не вживалися заходи з примусового виконання Рішення суду своєчасно та ефективно, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частинами другою та третьою статті 14 КАС визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 370 КАС, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частинами другою, четвертою статті 372 КАС визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. 
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон № 1404-VІІІ.
Статтею 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі статтею 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За правилами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За приписами частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII).
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (пункт 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII).
Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону №1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Відповідно до частин першої-третьої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону № 1404-VIII).
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
З матеріалів Виконавчого провадження встановлено, що постановою державного виконавця від 19.12.2023 відкрито виконавче провадження з примусового виконання Виконавчого листа, із встановленням боржнику строку для добровільного виконання Рішення суду.
Водночас, матеріали виконавчого провадження не містять належних доказів направлення сторонам постанови про відкриття виконавчого провадження, а відповідачем таких доказів до суду не надано.
Як встановлено судом першої інстанції, перші дії, спрямовані на виконання рішення суду, вчинено державним виконавцем лише 24.06.2025 шляхом направлення вимоги боржнику, тобто через значний проміжок часу після відкриття виконавчого провадження та після звернення стягувача із відповідною заявою. Подальші вимоги датовані 26.09.2025 та 05.12.2025, при цьому їх винесення також пов`язане із зверненнями позивача та розглядом даної справи.
Разом з тим, матеріали виконавчого провадження не містять доказів здійснення державним виконавцем передбачених законом заходів примусового виконання рішення, зокрема дій, визначених статтею 63 Закону №1404-VIII, а саме: перевірки виконання рішення боржником після спливу строку, зазначеного у постанові про відкриття виконавчого провадження, за наслідками яких, у разі невиконання боржником судового рішення, державний виконавець зобов`язаний винести постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.
Так, постанови про накладення штрафу на боржника винесені лише 14.11.2025 та 01.12.2025, тобто зі значним порушенням строків.
Наведене свідчить про тривалу бездіяльність державного виконавця та невжиття своєчасних і належних заходів для примусового виконання Рішення суду.
Крім того, за результатами перевірки законності виконавчого провадження встановлено невідповідність дій державного виконавця вимогам статті 63 Закону № 1404-VIII, що додатково підтверджує їх протиправність.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що бездіяльність органу державної виконавчої служби, яка полягає у невжитті передбачених законом заходів примусового виконання Рішення суду та недотриманні строків вчинення виконавчих дій, є протиправною та такою, що порушує права позивача як стягувача.
При цьому ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку є визнання такої бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити відповідні дії, що спрямовані на реальне виконання судового рішення.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	

Повне судове рішення складено 20.03.2026.