Справа №463/9123/24
Провадження №1-кп/463/163/26

В И Р О К
іменем України

24 березня 2026 року м. Львів 
Личаківський районний суд в складі:
головуючий суддя    ОСОБА_1 ,
з участю секретаря с/з   ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові матеріали кримінального провадження № 12024141360001793 від 31.05.2024, про обвинувачення: 

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів Львівської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Личаківського районного суду м. Львова від 20.12.2024 року за ч.1 ст.70, ч.2 ст.345, ч.2 ст.185, ч.3 ст.357, ч.2 ст.190 до 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, -

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Борусів Жидачівського району Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не одруженого, із базовою загальною середньою освітою, офіційно непрацевлаштованого, раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, -

учасники справи:
прокурор ОСОБА_5 ,
обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисники  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :
І. Історія провадження.
27.09.2024 року на адресу суду скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12024141360001793 від 31.05.2024 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.
Вказаний вище обвинувальний акт у відповідному кримінальному провадженні перебував в провадженні судді ОСОБА_8 ..
У зв`язку із перебуванням судді ОСОБА_8 , у тривалій відпустці, з метою забезпечення розгляду справ у визначені законом строки, у відповідності до положень п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 2.13 Засад використання автоматизованої системи документообігу Личаківського районного суду м. Львова, справу було передано для повторного автоматизованого розподілу.
У відповідності до вимог ст.35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду згідно протоколу було визначено суддю ОСОБА_1 , для розгляду вказаної справи.
Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , від 13.11.2024 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12024141360001793 від 31.05.2024 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.
Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 03.12.2024 року призначено справу про обвинувачення  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
ІІ. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України та проходячи військову службу на посаді радіотелефоніста 1 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 31 травня 2024 року близько о 16 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , реалізуючи свій умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, користуючись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_9 , у якого була травмована права рука, під приводом здійснення телефонного дзвінка, отримав від потерпілого ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Samsung A24» IMEI: НОМЕР_2 , темно коричневого кольору у чохлі-книжечці чорного кольору та одразу сховав до правої кишені своїх штанів.
При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 , розуміючи, що матрос ОСОБА_3 вчиняє протиправні дії відносно ОСОБА_9 , приєднався до ОСОБА_3 та 31 травня 2024 року близько 16 год. 32 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, користуючись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_9 , у якого була травмована права рука, схопив ліву руку потерпілого ОСОБА_9 та здійснив спробу зняти належний ОСОБА_9 наручний годинник із маркуванням «STAINLESS H199M».
У той же час, ОСОБА_3 , з метою подолання опору потерпілого ОСОБА_9 та полегшення заволодінням майном ОСОБА_4 , вдарив правою рукою ОСОБА_9 у ділянку живота, після чого ОСОБА_4 зняв з лівої руки потерпілого ОСОБА_9 , наручний годинник із маркуванням «STAINLESS H199M».
У подальшому, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ігноруючи прохання потерпілого ОСОБА_9 про повернення належного йому майна, покинули місце події, заволодівши мобільним телефоном марки «Samsung A24» IMEI: НОМЕР_2 , вартістю 4800 гривні 00 коп. та наручним годинником із маркуванням «STAINLESS H199М» вартістю 544 гривень 00 коп. завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 5 344 гривні 00 коп.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження (сторони захисту).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав в повному обсязі. Від надання детальних показань суду відмовився, а тому допит обвинуваченого не поводився у відповідності до ч.4 ст.349 КПК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, заперечив в повному обсязі та від надання показань суду відмовився, а тому допит обвинуваченого не поводився у відповідності до ч.4 ст.349 КПК України.
У зв`язку із відсутністю підстав, передбачених ч.3 ст.349 КПК України, судом прийнято рішення про повний порядок дослідження усього наявного в матеріалах кримінального провадження обсягу доказів.
Незважаючи на невизнання одним із обвинувачених – обвинуваченим ОСОБА_4 вини у пред`явленому обвинуваченні, тобто у вчиненні інкримінованого йому у вину кримінального правопорушення, суд вважає, що вина обвинувачених є доведеною та стверджується зібраними в ході досудового розслідування та представленими під час судового розгляду стороною кримінального провадження (стороною обвинувачення) доказами (показаннями потерпілого, свідків та письмовими документами), які судом досліджено та оцінено на предмет відповідності критеріям належності, допустимості, достовірності і достатності.
ІV. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
За приписами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, тобто законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Даний вирок суд ґрунтує на сукупності доказів, досліджених ним з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, кожного окремо та у їх взаємозв`язку, відповідно до вимог ст. 94 КПК.
В ході судового провадження судом створено необхідні умови для реалізації сторонами процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що зокрема підтверджується тим, що усі докази були досліджені судом безпосередньо в присутності учасників процесу, а кожен з них мав можливість скористатись правом на подачу доказів суду, висловитись щодо допустимості та належності кожного доказу окремо та заявити відповідні клопотання суду. Крім того, жоден з учасників процесу не висловив заперечень проти завершення дослідження обставин справи після дослідження усіх наданих суду доказів та розгляду відповідних клопотань.
Безпосередньо дослідивши нижченаведені докази подані під час судового розгляду стороною обвинувачення, оскільки такі стороною захисту не подані, оцінюючи їх у сукупності, з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши потерпілого, свідків, перевіривши доводи учасників процесу, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні дій наведених у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, повністю та об`єктивно стверджується наступними дослідженими по справі доказами.
При цьому, наводячи зміст показів учасників провадження у судовому засіданні, суд також приймає до уваги висновки наведені у постанові Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 01.12.2021 у справі № 303/6992/19 (провадження № 51-4833км20), відповідно до яких кримінальний процесуальний закон не вимагає дослівного відтворення в судовому рішенні змісту показань учасників судового провадження, де має бути з достатньою повнотою передана їх сутнісна складова, що впливає на встановлення судом обставин, що є предметом судового розгляду і підлягають доказуванню за приписами ст. 91 КПК.
Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні 19.05.2025 року надав суду наступні показання. Так, 31 травня 2024 року близько 16:32год., він перебуваючи у м. Винники, по вул. Шевченка, 1, у нього була травмована рука, яка була забинтована і майже нерухома, рухався сходинками до низу і на зустріч йому йшло двоє молодиків. Один з молодиків, а саме: ОСОБА_3 , як було в подальшому встановлено, звернувся до нього з проханням надати йому мобільний телефон для здійснення ним дзвінка. Враховуючи, що прохання мало місце у позитивному форматі він, не вбачаючи агресії з боку прохальника, надав йому телефон для дзвінка, однак у подальшому молодик відмовився повернути йому телефон і на прохання віддати телефон, відповів, що нічого у нього не брав. Інший молодик, а саме: ОСОБА_4 , як було в подальшому встановлено, теж почав зухвало до нього говорити та словесно ображати його. Наздоганяючи молодиків, оскільки такі нагалися від нього втекти, між ними завязалась шарпанина в ході якої один з модлодиків наніс йому удар у живіт, а інший схопив за руку, на якій був годинник і зняв його з руки. Маючи травмовану руку він не мав змоги чинити опір молодикам, однак просив їх повернути йому його особисті речі, оскільки годинник був нагородний і дуже цінний для нього. У подальшому молодики ображаючи його словесно та уникаючи спілкування з ним, швидкою ходою пішли кудись і він не мав змоги їх наздогнати фізично. В подальшому він їх побачив після затримання працівниками поліцї.
Крім того, 23.03.2026 року подав заяву, згідно потерпілий просив подальший судовий розгляд кримінального провадження проводити без його участі, так як перебуває на військовій службі. При призначенні покарання покладається на розсуд суду.
Приведена до присяги та допитана в судовому засіданні 19.05.2025 року свідок ОСОБА_10 надала суду наступні показання. Так, потерпілий ОСОБА_9 , є її дядьком. Того дня, а саме: 31.05.2024р, близько 16:30год., вона спілквалась з дядьком по телефону, на побутові теми, дядько йшов після стрижки. Під час спілкування з дядьком по телефону, вона почула, як до нього хтось звернувся сторонній, після чого дядько сказав, що перетелефонує їй. Оскільки дядько тримвалий час не телефоновував, вона його сама набрала, однак дядько не відповідав на дзвінки. Це її дуже збентежило і вона вирішила вийти на зустріч дядькові. Коли вона побачила дядька, то він був без телефона і годинника, та розповів їй, що з ним трапилось. В подальшому при затриманні обвинувачених вона бачила годинник дядька у ОСОБА_4 .. 
Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні 19.05.2025 року свідок ОСОБА_11 , надав суду наступні показання. Так, 31.05.2024 року він здійснював патрулювання, коли на робочий планшет надійшло повідомлення про виклик у АДРЕСА_4 . Прибувши на місце виклику, вони встановили обставини інциденту та прийняли рішення вирушивши на огляд місцевості та можливого місця встановлення причетних осіб. В подальшому на зупинці громадського транспорту у м.Винники, неподалік закладу харчування, було встановлено двох молодиків, які за описом були схожі на осіб причетних до інциденту. При попередньому огляді у ОСОБА_3 , знаходився телефон потерпілого, а у ОСОБА_4 , годинник потерпілого.
Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні 19.05.2025 року свідок ОСОБА_12 , надав суду наступні показання. Так, 31.05.2024 року він здійснював патрулювання, коли на робочий планшет надійшло повідомлення про виклик у м. Винники, по вул. Шевченка. Прибувши на місце виклику, вони встановили обставини інциденту та прийняли рішення вирушивши на огляд місцевості та можливого місця встановлення причетних осіб.В подальшому на зупинці громадського транспорту у м.Винники, неподалік закладу харчування, було встановлено двох молодиків, які за описом були схожі на осіб причетних до інциденту, які розпивали пиво та зухвало себе поводили. При проханні надати поліцейським свої документи та речі для огляду такі поводились неадевкатно та агресивно. Також підтверджує, що при попередньому огляді обвинувачених, в таких були виявлені особисті речі потерпілого, а саме:у ОСОБА_3 , знаходився телефон потерпілого, який він намагався викинути, а у ОСОБА_4 , годинник потерпілого. 
Приведена до присяги та допитана в судовому засіданні 12.11.2025 року свідок ОСОБА_13 надала суду наступні показання. Так, вона проходила по вул. Шевченка1, що у м. Винники,близбко 16:30год. В подальшому вона помітила як йшов мужчина, а йому на зустріч йшло двоє молодиків, один з них попросив у умужчини мобільний телефон, щоб зателефонувати. Мужчина дав телефон, однак молодик, з його поведінки так виглядало, не мав наміру повертати потерпілому його телефон. Коли потерпілий наблизився до молодиків, оскільки такі йшли від нього не повернувши йому телефон, вона помітила, що один з них наніс потерпілому удар в живіт, а інший схопив його за руку і зняв з неї годинник. Вона зрозуміла, що потерпілому потрібна допомга і втрутилася в інцидент, звертаючись до обвинувачених, щоб вони повернулись і віддали особисті речі потерпілому, однак таі на прохання не реагували, а пішли у невідомому напрямку. В подальшому вона здійснила дзвінок в поліцію і повідомила про місце і час інциденту, та про потерпілого. Після затримання обвинувачених на зупинці громадського транспорту у м. Винники, вона таких упізнала.
Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні 09.12.2025 року свідок ОСОБА_14 надав суду наступні показання. Так, з плином часу йому важко пригадати тостеменно усі обставини інциденту, проте підтвердив обставини перебування обвинувачених на зупинці громадського транспорту де вони й були затримані працівниками полції, які в них виявили особисті речі потерпілого.
В судовому засіданні 04.03.2026 року прокурор відмовилась від допиту свідка ОСОБА_15 .
Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 31.05.2024 року (т.2 а.с.80), потерпілий ОСОБА_9 просив прийняти міри до невідомих осіб, які 31.05.2024 року заволоділи відкрито належним йому майном - мобільним телефоном марки «Самсунг А24», темно коричневого кольору у чохлі-книжечці чорного кольору та наручним годинником марки Скелетон з металу сірого кольору, після чого йому було спричинено тілесні ушкодження в ділянку живота. Подія мала місце за адресою: м.Винники, вул.Шевченка, 1 о 16.30 год.
Рапортом поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону 1 УПП у Львівській області ДПП ОСОБА_16 від 31.05.2024 року, адресованим начальнику ЛРУП №1 ГУ НП у Л/о ОСОБА_17 (т.2 а.с.81), проінформовано про подію, яка мала місце 31.05.2024 року за адресою: м.Винники, вулиця Галицька поблизу тютюнової фабрики, зокрема грабіж потерпілого ОСОБА_9 двома невідомими особами, які в подальшому були затримані екіпажем патрульної поліції біля ресторану «Гетьман» (вул.Галицька, 57) та ними виявились  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У ОСОБА_4 виявлено викрадений годинник Скелетон, а у ОСОБА_3 – мобільний телефон марки Самсунг.
Згідно протоколу огляду місця події від 31.05.2024 року та складеної до нього фототаблиці (т.2 а.с.82-88), за результатами проведеного огляду прилеглої території ресторану «Гетьману», що за адресою: м.Львів-Винники, вул.Галицька, 57, вилучено викрадений у потерпілого ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Samsung A24» IMEI: НОМЕР_2 , темно коричневого кольору у чохлі-книжечці чорного кольору.
31.05.2024 року о 17.05 год. за адресою: м.Винники, вулиця Галицька, 57, поблизу ресторану «Гетьман» слідчим Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Л/о ОСОБА_18 фактично затримано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у вчиненні за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, перебуваючи по вул.Шевченка, 1 у м.Винники, із застосуванням насильства, яка не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкритого заволодіння майном громадянина ОСОБА_9 , а саме: мобільним телефоном та годинником. Про що складено протокол затримання особи, підозрюваною у вчиненні злочину, та додаток до нього від 31.05.2024 року (т.2 а.с.95-100).
31.05.2024 року о 17.05 год. за адресою: м.Винники, вулиця Галицька, 57, поблизу ресторану «Гетьман» слідчим Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Л/о ОСОБА_19 фактично затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за підозрою у вчиненні за попередньою змовою з ОСОБА_20 в умовах воєнного стану, перебуваючи по АДРЕСА_4 , із застосуванням насильства, яка не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкритого заволодіння майном громадянина ОСОБА_9 , а саме: мобільним телефоном та годинником. Про що складено протокол затримання особи, підозрюваною у вчиненні злочину, та додаток до нього від 31.05.2024 року (т.2 а.с.101-106).
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 09.08.2024 року (т.2 а.с.107-110) слідчим Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Л/о ОСОБА_21 у період часу з 15.30 год. до 15.56 год. 09.08.2024 року за участю свідка ОСОБА_22 , інших осіб – ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , в присутності понятих з дотриманням вимог ст.104,223,240 КПК України проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей у кримінальному провадження. За результатами проведення якого складено відповідний протокол та долучено до такого в якості додатку диск із відеозаписом слідчої дії.
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 09.08.2024 року (т.2 а.с.128-131) слідчим Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Л/о ОСОБА_21 у період часу з 15.14 год. до 15.25 год. 09.08.2024 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , інших осіб – ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , в присутності понятих з дотриманням вимог ст.104,223,240 КПК України проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей у кримінальному провадження. За результатами проведення якого складено відповідний протокол та долучено до такого в якості додатку диск із відеозаписом слідчої дії.
У відповідності до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.08.2024 року (т.2 а.с.111-113) слідчий Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Л/о ОСОБА_25 в присутності понятих пред`явив свідку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , чотири фото осіб для впізнання, попередньо з`ясувавши у свідка чи може вона впізнати особу, опитав про зовнішній вигляд та прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу. Свідок повідомила, що зможе впізнати особу за зовнішніми ознаками рисами обличчя та вказала на фото особи під №2, яким виявився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У відповідності до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.08.2024 року (т.2 а.с.114-116) слідчий Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Л/о ОСОБА_25 в присутності понятих пред`явив свідку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , чотири фото осіб для впізнання, попередньо з`ясувавши у свідка чи може вона впізнати особу, опитав про зовнішній вигляд та прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу. Свідок повідомила, що зможе впізнати особу за зовнішніми ознаками рисами обличчя та вказала на фото особи під №1, яким виявився ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 23.08.2024 року та додатку до нього (т.2 а.с.121-125) слідчий Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Л/о ОСОБА_25 в присутності понятих пред`явив потерпілому ОСОБА_9 чотири особи для впізнання, попередньо з`ясувавши у потерпілого чи може він впізнати особу, опитав про зовнішній вигляд та прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких він бачив цю особу. Останній повідомив, що зможе впізнати особу за зовнішніми рисами обличчя та вказав на особу під номером №3, яка знаходилась зліва на право. Впізнаваною особою виявився - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За результатами проведеної судової товарознавчої експертизи експертом складено висновок №СЕ-19/114-24/17110-ТВ від 16.08.2024 року (т.2 а.с.145-150), згідно якого ринкова вартість представленого на дослідження мобільного телефону «Samsung» моделі «SM-A245F/DSN» cepiї Galaxy A24 6/128Gb Dark red, станом на 31.05.2024, становила 4800,00 грн.
Крім того, за результатами проведеної судової товарознавчої експертизи експертом складено висновок №СЕ-19/114-24/17109-ТВ від 08.08.2024 року (т.2 а.с.151-156), згідно якого ринкова вартість представленого на дослідження уживаного годинника наручного чоловічого з марковальними написами «STAINLESS H199М» станом на 31.05.2024 становила 544,00 грн.
Згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання від 12.09.2024 року та додатку до нього (т.2 а.с.165-169) слідчий Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Л/о ОСОБА_21 в присутності понятих пред`явив свідку ОСОБА_10 чотири мобільних телефони для впізнання, попередньо з`ясувавши у свідка чи може він впізнати річ, опитав про ознаки цих речей, а також про обставини, за яких він бачив ці речі. Свідок повідомила, що неодноразово бачила мобільний телефон у батька ОСОБА_9 . За результатами пред`явлення свідок ОСОБА_10 впізнала телефон , який знаходився під номером №4. Впізнаваний телефон марки «Samsung galaxy А24» був викрадений 31.05.2024 року у потерпілого ОСОБА_9 .
Згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання від 12.09.2024 року та додатку до нього (т.2 а.с.170-173) слідчий Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Л/о ОСОБА_21 в присутності понятих пред`явив свідку ОСОБА_10 чотири наручні годинники для впізнання, попередньо з`ясувавши у свідка чи може він впізнати річ, опитав про ознаки цих речей, а також про обставини, за яких він бачив ці речі. Свідок повідомила, що неодноразово бачила наручний годинник у батька ОСОБА_9 . За результатами пред`явлення свідок ОСОБА_10 впізнала годинник, який знаходився під номером №2. Впізнаваний годинник був викрадений 31.05.2024 року у потерпілого ОСОБА_9 .
Суд наголошує на тому, що під час оцінки того, чи було провадження у цілому справедливим, слід враховувати якість доказів, а також встановити, чи не дають обставини, за яких вони були отримані, приводу сумніватися у їх достовірності й точності.
Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Згідно ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Статтею 93 КПК України встановлено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових)дій та негласних слідчих(розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Вирішуючи питання про допустимість та належність досліджених доказів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
У відповідності до пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 62 Конституції України, статті 17 КПК України кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено відповідно до закону; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» роз`яснено, що обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного є неприпустимим, коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення та всі можливості збирання додаткових доказів вичерпано, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати вимогам достатності та переконливості, а при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Відповідно до ст. 368 ч. 1 п.п. 1-3 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчинені цього кримінального правопорушення.
При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суд має керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним, зокрема у ч. 2, 4 ст. 17 КПК України.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.
Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням. При оцінці доказів суд застосовує стандарт оцінки доказів «поза розумним сумнівом». Такі докази можуть випливати з співіснування достатньо сильних, чітких і послідовних умовиводів або схожих неспростовних припущень стосовно фактів.
Стаття 94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності усіх, у тому числі, непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.
Стандарти доказування не передбачають обов`язку суду вважити доведеною та встановленою обставину, про яку сторона обвинувачення стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
У відповідності до ст. 2 ч. 1 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Окрема увага приділена руху провадження в контексті перевірки належності доказів, які подала сторона обвинувачення. Процесуальні докази, наведені у вироку, прямо підтверджують той факт, що досліджені в судовому засіданні докази, які суд визнав належними та допустимими, зібрані у встановленому законом порядку та жодного сумніву у своїй законності та правдивості не викликають. Відтак, подані стороною докази збиралися стороною обвинувачення в належний спосіб.
Судом не встановлено даних, які б свідчили, що зібрані докази по даному кримінальному провадженню отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод обвинуваченого через допущені порушення кримінального процесуального закону у ході досудового розслідування, і оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Оцінюючи зібрані по справі докази в сукупності, суд визнає їх допустимими, належними, достатніми та достовірними і такими, які об`єктивно, повно та поза розумним сумнівом доводять вину обвинувачених ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.
Суд переконаний, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , правильно кваліфіковано:
- за ч.4 ст.186 КК України, бо вчинили грабіж, тобто відкрито викрали чуже майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.
В ході судового розгляду підстав для зміни обвинувачення чи визнання частини обвинувачення необґрунтованим не встановлено. 
V. Призначення покарання.
Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Таким чином, реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.
Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання призначене судом має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.
При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час, згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Дискреційні повноваження суду, як вже було зазначено вище, визнаються і Європейським судом з прав людини.
Верховний суд зауважив, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».
Термін «явно несправедливе покарання», як зазначив ВС, означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 13.08.2020р. (справа №716/1224/19).
Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018р. (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.
Призначаючи покарання обвинуваченим, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винних.
Враховується, що за ступенем тяжкості згідно положень ст.12 КК України (в редакції на час вчинення відповідного кримінального правопорушення) вчинене кримінальне правопорушення, передбачене:
-ч.4 ст.186 КК України, є тяжким злочином.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до ст. 66 КК України, є: визнання вини, щире каяття. 
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 66 КК України, судом не встановлено. 
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.
Суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 , неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, раніше судимий, на обліку в КНП ЛОР «Львівській обласний клінічний психоневрологічний диспансер» та КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання (скарг від сусідів не поступало, в побуті веде себе добре, порушень громадського порядку не допускає). Згідно довідки №41/9418 від 10.06.2024 року зарахований до військової частини НОМЕР_1 на посаду матроса. Крім того, судом враховується матеріальне становище, вік та стан здоров`я обвинуваченого.
Крім того, суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, раніше судимий, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра КНП «Ходорівська міська лікарня» не знаходиться. Згідно характеристики за місцем проживання є особою з числа дітей, позбавлених батьківської опіки. За час проживання проявив себе з посередньої сторони. Крім того, судом враховується матеріальне становище, вік та стан здоров`я обвинуваченого.
При призначенні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , виду покарання суд керується загальними засадами призначення покарання, принципом пропорційності заходу переслідування меті, як він розтлумачений Європейським судом з прав людини у п. 38 рішення "Ізмайлов проти Росії" від 16 жовтня 2008 р. та у п.п. 34, 41 "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 р.
Таким чином, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує позицію сторони обвинувачення, а також потерпілого, який у своїй письмовій заяві, подані до судового засідання, зазначив про те, що у призначенні покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду, характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, і вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 , покарання в межах санкції ч.4 ст.186 КК України. І таке покарання, на думку суду, відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження нових кримінальних правопорушень, а також соціальної реабілітації.
Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує позицію сторони обвинувачення, а також потерпілого, який у своїй письмовій заяві, подані до судового засідання, зазначив про те, що у призначенні покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду, характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, і вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч.4 ст.186 КК України, остаточно визначивши покарання за правилами ч.4 ст. 70 КК Укpаїни, оскільки злочин, за яким ОСОБА_3 , обвинувачується по даній справі, вчинено до ухвалення попереднього вироку, а саме: вироку Личаківського районного суду м. Львова від 20.12.2024 року.
Разом із цим, суд застосовує положення норми ч.4 ст. 70 КК Укpаїни і в іншій частині, якою визначено, що у разі призначення засудженому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у строк покарання зараховується покарання відбуте ним повністю або частково за попереднім вироком, та в строк покарання, остаточно призначеного  ОСОБА_3  за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховує частково відбуте покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 20.12.2024 року. Вказане відповідає і позиції ККС ВС, висловленій у постанові від 14 жовтня 2025 року, справа № 619/4125/24, провадження № 51-1410км25.
І таке покарання, на думку суду, відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження нових кримінальних правопорушень, а також соціальної реабілітації.
VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Відповідно до ч. 3 ст. 475, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України суд у вироку вирішує питання, зокрема, про заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
На момент ухвалення вироку до обвинувачених у вказаному кримінальному провадженні було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Зокрема, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 01 червня 2024 року до  ОСОБА_3  застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативним визначенням розміру застави. Строк тримання під вартою обраховано з часу затримання – о 17.05 год. 31.05.2024 року.
Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 01 червня 2024 року до  ОСОБА_4  застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативним визначенням розміру застави. Строк тримання під вартою обраховано з часу затримання – о 17.05 год. 31.05.2024 року.
Запобіжний захід обвинуваченим  ОСОБА_3 та  ОСОБА_4   до вступу вироку в законну силу залишити без змін - тримання під вартою.
Як наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 04 червня 2024 року ( справа № 523/11745/22, провадження № 51-6949км 23) не будь-який час перебування особи у слідчому ізоляторі чи іншому місці попереднього ув`язнення може бути зараховано відповідно до частини 5 статті 72 КК. Такий строк тримання може бути зараховано лише в межах того самого кримінального провадження, у якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, слід зарахувати  ОСОБА_4   у строк відбування покарання строк перебування під вартою в межах даного кримінального провадження у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу з 31.05.2024 року, із розрахунку одному дню позбавлення волі (тримання під вартою) відповідає один день позбавлення волі. 
Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Зважаючи на положення ч. 4 ст. 174 КПК України суд вважає, що накладені у кримінальному провадженні арешти підлягають скасуванню. Зокрема, необхідно скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 05.06.2024 року справа №463/4838/24 (провадження №1-кс/463/4279/24) на майно, а саме: годинник сріблястого кольору, який поміщено у спец-пакет НПУ номер «WAR1219534». Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 05.06.2024 року справа №463/4837/24 (провадження №1-кс/463/4278/24) на майно, а саме: мобільний телефон марки «Самсунг»; модель «A245F/DSN» IMEI: НОМЕР_2 .
Долю речових доказів у кримінальному проваджені необхідно вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
У кримінальному проваджені наявні процесуальні витрати, так як було проведено дві товарознавчі експертизи, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено висновки №СЕ-19/114-24/17110-ТВ від 16.08.2024 року та №СЕ-19/114-24/17109-ТВ від 08.08.2024 року. Згідно долучених до матеріалів кримінального провадження довідок вартість експертиз становить 1893,20 грн. та 2271,84 грн. відповідно (т.2 а.с.176-177). Загальна сума витрат – 4165,04 грн.
За приписами ст. 118 КПК одним із видів процесуальних витрат є витрати, пов`язані із залученням експертів.
Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 122 КПК витрати, пов`язані із залученням, зокрема, експерта, несе сторона кримінального провадження, яка його залучила, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким експертним установам із Державного бюджету України.
Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
За змістом наведеної норми КПК процесуальні витрати сторони обвинувачення на проведення експертиз у певному кримінальному провадженні здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України без окремого судового рішення, а їх покладення на обвинуваченого здійснюється лише у разі ухвалення обвинувального вироку за умови належного документального підтвердження (постанова ККС ВС від 20 березня 2025 року, справа № 372/845/20, провадження № 51-4157км24).
За змістом положень ч. 2 ст. 124 та п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК, коли у вчиненні злочину визнано винними декількох осіб, судові витрати підлягають стягненню у дольовій частці з кожного із засуджених (постанова ККС ВС від 03 грудня 2019 року, справа № 476/614/17, провадження № 51-272 км 19). 
У зв`язку із ухваленням обвинувального вироку у вказаній справі відносно  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кримінальне правопорушення, яке вони вчинили спільно, а отже понесені процесуальні витрати мають бути розподілені між винними у дольових (рівних) частках, тобто по 2082,52 грн. кожен.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Керуючись статтями 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення:
- передбаченого частиною 4 статті 186 КК України, і призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
На підставі частини 4 статті 70 КК України з урахуванням вироку Личаківського районного суду м. Львова від 20.12.2024 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років. 
В строк покарання, остаточно призначеного  ОСОБА_3  за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати частково відбуте покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 20.12.2024 року.
Строк відбуття покарання  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  рахувати з 31 травня 2024 року, тобто з моменту фактичного затримання, з розрахунку відповідно до ст.72 КК України, один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід  ОСОБА_3  до вступу вироку в законну силу залишити попередній – тримання під вартою. 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення:
- передбаченого частиною 4 статті 186 КК України, і призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання  ОСОБА_4  рахувати з 31 травня 2024 року, тобто з моменту фактичного затримання, з розрахунку відповідно до ст.72 КК України, один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід  ОСОБА_4  до вступу вироку в законну силу залишити попередній – тримання під вартою. 
Стягнути з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 2082,52 грн. (дві тисячі вісімдесят дві гривні п`ятдесят дві копійки) витрат на проведення експертизи.
Стягнути з  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави 2082,52 грн. (дві тисячі вісімдесят дві гривні п`ятдесят дві копійки) витрат на проведення експертизи.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 05.06.2024 року справа №463/4838/24 (провадження №1-кс/463/4279/24) на майно, а саме: годинник сріблястого кольору, який поміщено у спец-пакет НПУ номер «WAR1219534».
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 05.06.2024 року справа №463/4837/24 (провадження №1-кс/463/4278/24) на майно, а саме: мобільний телефон марки «Самсунг»; модель «A245F/DSN» IMEI: НОМЕР_2 .
Речовий доказ згідно постанови про визнання речовим доказом від 01.06.2024 року (т.2, а.с.89) - мобільний телефон марки «Самсунг»; модель «A245F/DSN» IMEI: НОМЕР_2 , який поміщено у спец-пакет НПУ номер PSP1223472 та передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області – повернути потерпілому ОСОБА_9 .
Речовий доказ згідно постанови про визнання речовим доказом від 01.06.2024 року (т.2, а.с.90) - годинник сріблястого кольору, який поміщено у спец-пакет НПУ номер «WAR1219534» та передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області – повернути потерпілому ОСОБА_9 .
Речовий доказ згідно постанови про визнання предмета як речового доказу та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 23.08.2024 року (т.2, а.с.126-127) – оптичний диск «CD-R 700mb, 52x, 80min, my media» – зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Речовий доказ згідно постанови про визнання предмета як речового доказу та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 12.09.2024 року (т.2, а.с.174-175) – мобільний телефон марки «Samsung A24» IMEI: НОМЕР_2 , темно коричневого кольору у чохлі-книжечці чорного кольору та годинник марки Скелетон, які упаковано до сейф-пакету «НПУ» №WAR1219529 – повернути потерпілому ОСОБА_9 .
На вирок протягом 30-ти діб з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова.
Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
З текстом вироку суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Суддя    ОСОБА_26