Справа № 450/5055/24  Провадження № 2/450/1073/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
"20" січня 2026 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі: 
головуючого - судді    Мельничук І. І.
за участю секретаря судових засідань  Дикої О. Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про спадкування за законом, -
В С Т А Н О В И В :
в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про спадкування за законом, в якому позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 : право власності на житловий будинок (будинковолодіння) АДРЕСА_1 ; право власності на земельну ділянку площею 0,1057 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель; стягнути із відповідача в її користь судові витрати.
В обґрунтування позову покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її прабабця ОСОБА_6 , про що 24.06.2000 року виконавчим комітетом Оброшинської сільської ради було складено актовий запис №26, а 23.02.2016 року повторно видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,1057 га. За життя ОСОБА_6 , 21.06.2000 року, було складено заповіт №52 на користь онука ОСОБА_5 — батька позивачки. 05.04.2004 року батьку видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок. Після перебудови будинку, завершеної згідно з проектом та рішенням Оброшинської сільської ради №143 від 25.06.2004 року, він виготовив технічний паспорт на будинок загальною площею 124,0 кв.м. Проте право власності на земельну ділянку не було оформлено через відсутність оригіналу державного акту. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивачки, про що 02.04.2018 року виконавчим комітетом було складено актовий запис №17 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 . На момент його смерті у будинку були зареєстровані позивачка, відповідач та треті особи, проте відповідач і треті особи не проживали, а шлюб між ним і спадкодавцем був розірваний, тому відповідач не є спадкоємцем. У зв`язку з тим, що спадкодавець не оформив право на земельну ділянку та перебудований будинок, а відповідач не визнає права позивачки на спадкове майно, остання змушена звернутися до суду для захисту своїх спадкових прав. На підставі вищенаведеного, просить позовні вимоги задоволити. 
Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Заявлені вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи є її заява про розгляд справи без участі за наявними матеріалами, в якій також вказує, що позовні вимоги вона визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення та визнання права власності за позивачем у справі.
Треті особи ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі, в яких вказали, що заявлені позовні вимоги підтримують повністю, просять суд задоволити такі. 
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:
відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права.
Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
З копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого повторно 28.02.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла  ОСОБА_6 , у віці 59 років, про що було зроблено запис за № 26.
Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право власності на земельну ділянку площею 0,1057 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що підтверджується Держаним актом на право приватної власності на землю серії ЛВ № 17335 від 24.03.1999 року. 
За життя ОСОБА_6 своїм майном на випадок смерті розпорядилася, склавши 21.06.2000 року заповіт, посвідчений секретарем виконкому Оброшинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Пристайко М. Т. та зареєстрований в реєстрі за № 52, яким належний їй на праві власності житловий будинок з усіма господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 і який на день її смерті буде їй належати за законом заповіла внукові ОСОБА_5 . 
Як вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВВС № 356412 від 05.04.2004 року, наявного в спадковій справі № 144/2001, та зареєстрованого в реєстрі за № 1375, державний нотаріус Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С. засвідчила, що на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Оброшинської сільської ради 21.06.2000 року за №52, спадкоємцем майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 є ОСОБА_5 , який проживає в АДРЕСА_1 . Свідоцтво стосується житлового будинку АДРЕСА_1 , який складається з однієї житлової кімнати площею 17,8 кв.м та двох кухонь загальною площею 48,4 кв.м, а також господарських будівель та споруд — хвіртки №1 і воріт №2. Будинок належав померлій на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину від 30.01.2004 року за №232 та попередніх свідоцтв (13.11.1997 року №4227, зареєстроване 19.02.2004 року в реєстрову книгу №3 за №445, реєстраційний №4284425). Вартість спадкового майна визначено у розмірі 6828,00 грн. Свідоцтво підлягає реєстрації у Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки та виконкомі Оброшинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.
Разом з тим, із матеріалів спадкової справи № 144/2001 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 гр. ОСОБА_6 , яка була заведена Пустомитівською державною нотаріальною конторою Львівської області 01.03.2001 року, та яка надійшла на адресу суду 24.11.2025 року відповідно до вимог Ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.07.2025 року вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1057 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що належала померлій, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 17335 від 24.03.1999 року не видавалось.
Як роз`яснено у п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються за правилами ЦК в редакції 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавства, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.
Оскільки ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , до правовідносин спадкування слід застосовувати норми закону, які діяли на час її смерті, а саме відповідні норми ЦК УРСР.
На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.
Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
У свою чергу ст. 549 ЦК УРСР встановлює вичерпний перелік дій, які належить вчинити для прийняття спадщини: якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У відповідності до п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5, чинної на час виникнення спірних правовідносин свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. 
Аналогічні положення містяться і в п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (зі змінами), затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, яка також набула чинності на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.
Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17.
Отже, з наведеного вбачається, що ОСОБА_5 05.04.2004 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ВВС №356412, однак виключно на житловий будинок АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями та спорудами. Разом з тим, як підтверджується матеріалами спадкової справи №144/2001, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1057 га, яка належала померлій ОСОБА_6 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ №17335 від 24.03.1999 року, спадкоємцю не видавалося.
Зі змісту спадкової справи та доводів позивача вбачається, що оформлення права на земельну ділянку не відбулося у зв`язку з відсутністю оригіналу державного акта на землю, а також у зв`язку з виявленою розбіжністю у площі земельної ділянки спадкодавця. Таким чином, ОСОБА_5 фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , однак право на спадкове майно було оформлено лише частково — у частині житлового будинку, тоді як право на земельну ділянку, на якій цей будинок розташований, належним чином оформлено не було.
Відповідно до п. «г», ч.1, ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі - прийняття спадщини.
Згідно ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.
Обставин, які б спростовували твердження позивача в позовній заяві, суд не знаходить, тому кладе їх в основу рішення.
Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у віці 35 років, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 02.04.2018 року Виконавчим комітетом Оброшинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, в склад якої окрім іншого майна увійшло право власності на житловий будинок (будинковолодіння) АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,1057 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель.
За життя ОСОБА_5 своїм майном не розпорядився, заповіту не склав, тому спадкування майна здійснюється за законом.
Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України у склад спадщини ОСОБА_5 крім іншого, увійшло право власності на зазначені вище майнові права.
Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 , відповідно до матеріалів спадкової справи № 58/2018, заведеної 20.06.2018 року, є позивач ОСОБА_1 (дочка), факт родинних відносин підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 25.04.2005 року, дочка померлого – ОСОБА_7 (третя особа у справі), факт родинних відносин встановлено, відповідно до копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 16.10.2001 року, прізвище змінено у зв?язку із укладенням шлюбу, відповідно до копії Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 02.08.2025 року; дочка – ОСОБА_8 , факт родинних відносин підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 09.03.2004 року та прізвище якої змінено у зв?язку із укладенням шлюбу, відповідно до копії Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 від 24.04.2023 року, та колишня дружина – ОСОБА_2 , оскільки інші спадкоємці за законом, відповідно до матеріалів спадкової справи, а саме: батьки померлого – ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відмовилися від спадщини, шляхом подачі, у встановлений законодавством строк, 20.07.2018 року, державному нотаріусу Пустомитівської державної нотаріальної контри Підгірняк Н. С. відповідного змісту заяви.
Інших першочергових спадкоємців, які б претендували на дане майно, судом не встановлено і у суду немає повноваження щодо збирання доказів по справі, лише оцінка наявних у справі.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець за законом або за заповітом, який постійно не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, для її прийняття має подати за місцем відкриття спадщини нотаріусу або іншій посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня її відкриття. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав таку заяву і не доведе, що цей строк був пропущений з поважної причини, він вважається таким, що не прийняв спадщини.
Ці норми встановлюють обов`язок подати заяву про прийняття спадщини лише для тих спадкоємців, які не проживали постійно зі спадкодавцем на час його смерті. Якщо така особа не подає заяву і не обґрунтує причини пропуску строку, вона втрачає право на спадщину.
Натомість, як зазначено у ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який проживав постійно із спадкодавцем, вважається таким, що прийняв спадщину автоматично, якщо не відмовився від неї у встановлений строк.
Згідно довідки № 309 від 03.07.2024 року, виданої Оброшинською сільською радою Львівського району Львівської області вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживав та був зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , до складу осіб, зареєстрованих за даною адресою входять:??? ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Встановлено із копії довідки № 2/19198 на № 26.01.2026 року, виданої за підписом директора ОКП «БТІ та ЕО» Мартинишин Г. Й., що станом на 26.01.2016 рік старий житловий будинок літ. «А-1» площею 48.4 кв.м. по АДРЕСА_1 зруйнований.
Разом з тим, до матеріалів справи, долучено копію технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 18.01.2016 року ОКП «БТІ та ЕО», замовником якого вказано ОСОБА_5 , відповідно до схематичного плану земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку та експлікації, складається із житлового будинку (А-1), мезоніну (Мз) та веранди (а-1); відповідно до характеристики будинку, допоміжних будівель та споруд та їх оцінки, складається із: житлового будинку (А-1), підвалу (пд), мезоніну (мз), веранди (а-1), сходів (а), воріт (№ 1), хвіртки (№ 2), огорожі (№ 3). Згідно з експлікацією до плану одноквартирного (садибного) житлового будинку вбачається, що до складу будинку входять такі приміщення із зазначенням їх площ: коридор площею 5,1 кв. м.; сходова клітка площею 12,6 кв. м., кухня площею 12,2 кв. м.; житлова кімната площею 12,4 кв. м., житлова кімната площею 19,8 кв. м., санвузол площею 5,0 кв. м.; комора площею 3,9 кв. м., всього по 1-му поверсі 71 кв.м. (32, 2 кв.м.- житлова, 38,8 кв.м. - допоміжна); сходова клітка площею 17,0 кв. м., житлова кімната площею 10,9 кв. м, житлова кімната площею 12,1 кв. м; житлова кімната площею 13,0 кв. м., всього по мезоніну: 53 кв. м. (36 кв.м. - житлова, 17 кв.м. - допоміжна). Загальна площа по будинку становить 124,0 кв. м., з яких житлова площа складає 68,2 кв. м., а допоміжна (підсобна) площа — 55,8 кв. м.
Проте, як попередньо встановлено судом, за життя спадкодавець не встиг оформити право власності на житловий будинок (будинковолодіння) АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,1057 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що унеможливлює право позивача здійснити свої спадкові права у нотаріальному порядку у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням їх цільового призначення. Реалізувати своє законне право спадкування на спадкове майно в позасудовому порядку позивач не може, так як встановлено вище, відсутній оригінал державного акту на право приватної власності на землю.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»).
Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, Конституції України, Цивільного кодексу України, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.
Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За вказаних вище обставин, беручи до уваги: те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що спадкодавець за час свого життя не розпорядився спадковим майном на випадок своєї смерті, та те, що позивач вчинив дії, що свідчать про прийняття ним спадщини після смерті спадкодавця; те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; інші спадкоємці першої черги відмовились від спадщини, відповідач визнала позов, залучені до участі у справі як треті особи – ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , подали суду відповідні заяви, в яких вказали, що на спадщину не претендують, та ухвалення рішення на користь позивача не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, те, що обставини склалися так, що в іншому крім судового порядку позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину, оскільки спадкодавець за життя не встиг зареєструвати за собою право власності на вищезазначене майно, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, підлягають задоволенню. 
Таким чином, представлені суду докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на предмет їх достовірності та допустимості, а також їх достатності та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені обставини судом свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Виходячи із вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору залишаються за нею.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 64, 76-83, 247, 258, 315 ЦПК України, ст. ст. 527, 529, 530, 549 ЦК УРСР, ст. ст. 328, 1216, 1233, 1235, 1236, 1270, 1273 ЦК України, ст. ст. 81, 131 ЗК України, суд, - 
В И Р І Ш И В:
позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_9 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 ) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок (будинковолодіння) АДРЕСА_1 ; 
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_9 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 ) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,1057 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 20.01.2026 року.

Суддя	І.  І.  Мельничук