З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №348/2323/25
Номер провадження 2/348/110/26

31 березня 2026 року   м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі: 
головуючого судді     О.Ю.Максименко
за участю секретаря судових засідань  О.Р.Боєчко
за участю представника позивача    ОСОБА_1 
за участю представника третьої особи   М.М.Кузьмич
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, 
У с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дочки ОСОБА_4 з ОСОБА_2 .
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.12.2017. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . По справі ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини між ними була укладена мирова угода, згідно якої постійним місцем проживання дитини до досягнення нею повноліття сторони визначили місце проживання ОСОБА_3 .. Станом на дату укладення мирової угоди відповідач проживав в Україні. На даний час обставини змінилися, ще до початку повномасштабного вторгнення рф на територію України в 2022 році відповідач виїхав за кордон, залишився там на постійному місці проживання та почав будувати власне життя. Спочатку ОСОБА_3 підтримував зв`язок із дитиною, проте, вже більше року він не виявляє жодного інтересу до дитини, до її життя та виховання, не телефонує, не спілкується, не надає матеріальної допомоги. Фактично дитина постійно проживає з позивачкою, яка забезпечує їй належний догляд, побутові умови, матеріальне утримання, розвиток та навчання. Формально зареєстрованим місцем проживання відповідача є с-ще Битків, де проживає мати відповідача. Дитина не хоче проживати там разом із бабою. За таких умов проживання з батьком фактично є неможливим Тому, ОСОБА_2 просить визначити місце проживання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач у судове засідання не з`явилася.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Надала пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві. 
Відповідач в жодне судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштових відправлень за адресою реєстрації. Судові повістки повернуті до суду з причини "адресат відсутній за вказаною адресою". Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні ... відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, ОСОБА_3 є належно повідомленим про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзив на позовну заяву не надав.
Представник третьої особи служби у справах дітей суду пояснила, що висновком органу опіки та піклування визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю, оскільки батько знаходиться за кордоном, дитина з ним майже не спілкується. Наразі неповнолітня ОСОБА_4 проживає разом із бабусею по лінії матері, ОСОБА_6 , коли мати знаходиться за кордоном. Було проведено бесіду із неповнолітньою ОСОБА_4 , яка повідомила, що у них з мамою склалися дружні та теплі відносини і вона хоче проживати з нею. Висновок готувався за зверненням позивача, на той момент вона перебувала в Україні.
Неповнолітня ОСОБА_4 суду пояснила, що її батьки розлучилися, спочатку вона жила з батьком, але батько виїхав за кордон, коли вона бачила його в останнє, не пам`ятає. Він їй не телефонує і з нею не спілкується. З бабою по батьковій лінії вона жити не може, оскільки та психологічно над нею знущається. Наразі вона живе із бабою по материній лінії, з нею їй добре. Мати перебуває за кордоном, інколи приїздить в Україну, у них гарні відносини. 
Ухвалою від 18.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою від 27.11.2025 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
15.01.2026 постановлено ухвалу із занесенням в протокол судового засідання про заочний розгляд справи, а також постановлено ухвалу про витребування доказів.
Ухвалою суду від 11.02.2026 визнано явку представника третьої особи в судове засідання обов`язковою.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, неповнолітньої ОСОБА_4 , допитавши свідка ОСОБА_6 , вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, приходить до наступного.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірваний рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.12.2017 (а.с.10).
У справі № 348/1216/16-ц від 14.12.2017 між сторонами затверджено мирову угоду щодо визначення місця проживання дитини та визначено, що неповнолітня ОСОБА_4 до досягненню нею повноліття буде проживати із ОСОБА_3 (а.с.10-11).
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).
Згідно свідоцтва про зміну імені, ОСОБА_5 10.10.2018 змінила своє прізвище на ОСОБА_2 , актовий запис № 61 (а.с.8).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.9).
Як вбачається із психолого-педагогічної характеристики № 01-43/117 на ОСОБА_4 , 2011 року народження, учениці 8 класу Битківського ліцею, зазначено, що дівчина проживає з бабусею ОСОБА_6 та мамою (коли мама знаходиться в Україні). Батьки розлучені, дівчинкою опікуються мама і бабуся, з класним керівником спілкуються вони ж. Мама дбає про дитину, дівчинка забезпечена всім необхідним. За період навчання батько жодного разу дитину не відвідував, не спілкувався з вчителями (а.с.12).
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).
Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов від 12.09.2025, за адресою: АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .. ОСОБА_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , але фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 . Дитина проживає за цією адресою близько 15 місяців з мамою та бабусею (а.с.14).
Рішенням виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради від 26.09.2025 № 1068 затверджено висновок органу опіки та піклування Пасічнянської сільської ради щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 від 17.09.2025 (а.с.30).
Висновком органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 № 9 від 17.09.2025 визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.30зв.-31).
Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби надано відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території, а саме щодо перетину Державного кордону України ОСОБА_7 , який виїхав з України 22.02.2022 та більше в Україну не повертався, та ОСОБА_8 , яка з 2024 року: ІНФОРМАЦІЯ_4 в`їхала в Україну, 14.04.2024 виїхала з України, 21.04.2024 в`їхала в Україну, 24.05.2024 виїхала з України, 23.08.2025 в`їхала в Україну, 14.09.2025 виїхала з України, 20.12.2025 в`їхала в Україну, 02.01.2026 виїхала з України (а.с.64).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона є матір`ю позивача і бабусею неповнолітньої ОСОБА_9 . Коли дитині було 3 роки, її батьки поїхали за кордон на заробітки, свідок оформила ОСОБА_10 в садочок, але сваха забрала її з садочка і не пускала більше в садочок. Матір сваха до дитини не допускала. Інколи сваха телефонувала свідкові, щоб та забрала дитину, вони їхали і купували ОСОБА_10 все, що потрібно, після чого ОСОБА_10 поверталася до тієї бабусі. В 2024 році ОСОБА_10 після школи, як тільки закінчилося навчання, прийшла до неї і не хотіла більше іти до тієї бабусі, бо їй там було погано, вона навіть речей своїх ніяких не забрала. Зараз дитині треба робити паспорт, а без реєстрації це зробити неможливо. Мати дитини проживає та працює за кордоном, інколи приїжджає в Україну, розмовляють вони майже кожен день, мати перераховує кошти. Відповідач виїхав за кордон декілька років потому і про нього нічого не чутно.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
В даному випадку орган опіки та піклування, дійшовши висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю, не врахував, що мати дитини фактично проживає за кордоном, з червня 2024 року по день ухвалення судом рішення, позивач ОСОБА_2 перебувала в Україні всього 34 дні. У зв`язку із чим суд не погоджується із висновком органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_4 ..
Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).
Відповідно до статті 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року, дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловлювати свою думку під час розгляду справи, що стосується її.
Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією.
Вказана правова позиція викладена в постанові КЦС ВС від 28.12.2020 № 487/2001/19-ц (61-12667св20).
Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
В судовому засіданні було встановлено, що неповнолітня ОСОБА_10 фактично проживає із бабусею по лінії матері, ОСОБА_6 .. 
Спору між батьками дитини щодо місця проживання дитини немає.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Неповнолітня ОСОБА_4 на момент розгляду справи досягла чотирнадцятирічного віку та сама може визначати, з ким вона буде проживати.
Тому, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача, оскільки ОСОБА_4 внаслідок досягнутого віку може сама визначати з ким з батьків вона бажає проживати.
Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, понесені судові витрати: судовий збір в сумі 1211,20 грн та витрати, пов`язані з наданням юридичної допомоги в сумі 12000 грн, покладаються на позивача.
На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, ст. 3, 7, 19, 141, 160, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст. 9, 10, 12, 13, 77-81, 89, 141, 259, 263-265, 272-273, 280-289, 354-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем та третьою особою до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник заявника: Брайляк Емільяна Ярославівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 953 від 11.09.2012, адреса: АДРЕСА_3 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ 04354686, місцезнаходження: вул. Мазепи буд. 36 м. Надвірна Івано-Франківської області.

Суддя Надвірнянського районного суду 
Івано-Франківської області      О.Ю. Максименко

Повне судове рішення складено 09.04.2026.