ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 березня 2026 року 	Справа № 280/654/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу 
за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )
до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Запоріжжя, 65012; код ЄДРПОУ 20987385)
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
26.01.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – відповідач), в якому позивач просить суд:
- звільнити позивача від сплати судового збору за подання даної позовної заяви;
- визнати протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії відповідача від 26.12.2025 № 084450011460;
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період проходження ним строкової військової служби з 25.10.1984 по 02.10.1986;
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період його безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 22.01.2025 по 27.01.2025 в пільговому обчисленні - один місяць військової служби за три місяці;
- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати з 22.12.2025 позивачу пенсію за віком (із зниженням віку) відповідно до п. 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Ухвалою суду від 27.01.2026 відкрито провадження у справі №280/654/26, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення та виклику учасників справи.
У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Обґрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві (вх.№4247 від 26.01.2026). Зокрема зазначено, що 22.12.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV). Заява позивача в порядку екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Одеській області, за результатами чого відповідачем рішенням від 26.12.2025 №084450011460 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю документу, що засвідчує місце проживання. Крім того, згідно із спірним рішенням відповідачем до страхового стажу позивача не було зараховано період строкової військової служби з 25.10.1984 по 02.10.1986, оскільки відсутня дата призиву до військової служби. Зауважено, що факт проходження позивачем строкової військової служби підтверджується належним чином оформленими записами військового квитка та трудової книжки, а тому такий підлягає зарахуванню до його страхового стажу. Разом із тим відзначено, що відповідачем протиправно не зараховано періоди безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 22.01.2025 по 27.01.2025 до страхового стажу з пропорційного розрахунку один місяць такої служби за три місяці. На думку позивача рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії відповідно до Закону №1058-IV є протиправним, оскільки воно фактично незаконно обмежує його Конституційні права на соціальний захист, достатній рівень життя та отримання пенсії за віком в розмірі визначеному чинним законодавством України. На підставі вищенаведеного представник позивача просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.
Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог викладені у відзиві на позовну заяву (вх.№6315 від 05.02.2026). Окрім іншого вказано, що позивач 22.12.2025 звернувся до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV. В порядку екстериторіальності розгляд заяви та доданих документів здійснювався ГУ ПФУ в Одеській області. За результатами розгляду поданої заяви відповідачем було встановлено, що страховий стаж позивача становить 33 роки 11 місяців, а вік - 59 років. Проте рішенням від 26.12.2025 №084450011460 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, оскільки до заяви не було додано жодного документа, який би підтверджував місце проживання особи, зазначене у заяві. Крім того, до страхового стажу позивача не було зараховано період строкової військової служби з 25.10.1984 по 02.10.1986, оскільки відсутня дата призиву до військової служби. Водночас, відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду його безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 22.01.2025 по 27.01.2025 в пільговому обчисленні - один місяць військової служби за три місяці, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства України. З огляду на вищенаведене відзначено, що ГУ ПФУ в Одеській області діяло в межах повноважень та відповідно до вимог законодавства, оскільки на момент звернення позивачем не було надано повного пакета необхідних документів, а тому представник відповідача просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 17.12.1999 Жовтневим РВ УМВС в Запорізькій області (а.с.6-7)
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 18.08.2025 позивач є учасником бойових дій та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій (а.с.14 зворотній бік).
22.12.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV (а.с.48-49).
У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі – Порядок № 22-1), з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.
Враховуючи зазначене, заява позивача від 22.12.2025 про призначення пенсії за віком в порядку екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Одеській області.
За результатами розгляду вказаної заяви відповідачем було прийнято рішення від 26.12.2025 № 084450011460 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю документу, що засвідчує місце проживання позивача. Також, за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано період проходження військової служби згідно військового квитка серії НОМЕР_4 , оскільки відсутня дата призову на військову службу (а.с.17 зворотній бік).
08.01.2026 представник позивача направив адвокатський запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з проханням: 
- надати засвідчену копію рішення територіального органу Пенсійного фонду України за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 22.12.2025 про призначення пенсії відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV; 
- надати копію актуального розрахунку врахованого до страхового стажу періодів роботи, навчання, служби позивача, в тому числі пільговий стаж роботи (служби), враховані помісячні розміри заробітних плат, застосовані коефіцієнти (а.с.16).
За результатами розгляду адвокатського запиту Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області листом від 15.01.2026 №0800-0902-8/4086 надало представнику позивача копію спірного рішення про відмову у призначенні пенсії разом із розрахунками стажу та заробітку, за якими здійснювався розгляд заяви позивача (а.с.17-21).
Позивач, не погодившись із рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 26.12.2025 № 084450011460 про відмову у призначенні пенсії та незарахуванням до страхового стажу періоду проходження ним строкової військової служби з 25.10.1984 по 02.10.1986, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За змістом пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
З долученого до матеріалів справи копії оскаржуваного рішення від 26.12.2025 № 084450011460 судом встановлено, що на момент звернення за призначенням пенсії вік позивача становив 59 років, страховий стаж – 33 роки 11 місяців, що свідчить про дотримання позивачем вимог пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV в частині досягнення необхідного пенсійного віку та наявності страхового стажу не менше 25 років, що також не заперечується відповідачем.
Водночас, у якості підстави для відмови у призначенні позивачу пенсії, відповідачем вказано на відсутність документу, що засвідчує місце проживання, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Як встановлено судом з наявної у матеріалах справи розписки повідомлення від 22.12.2022 №3909, позивачем при поданні заяви про призначення пенсії, окрім іншого, було надано копію паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с.49).
Згідно з відміткою на сторінці №12 паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 17.12.1999 Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області, Виконавчим комітетом Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області 09.06.2020 було зареєстровано місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7).
Крім того, на підтвердження реєстрації місця проживання за вказаною адресою позивачем до матеріалів справи надано Витяг з Реєстру територіальної громади від 09.01.2026, згідно з яким актуальною адресою проживання позивача є: АДРЕСА_2 (а.с.8).
Суд звертає увагу, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).
Відповідно до пункту 1.7 розділу 1 Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Згідно з пунктом 1.8 розділу 1 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Відповідно до пункту 4.2 розділу 4 Порядку 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації).
З огляду на вищенаведені приписи Порядку №22-1 суд критично сприймає посилання відповідача на ненадання позивачем усіх необхідних документів та зауважує, що у разі відсутності документів необхідних для вирішення питання щодо наявності у нього права на призначення пенсії відповідач мав обов`язок повідомити позивача про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, чого за обставинами даної справи відповідачем здійснено не було, чим порушено процедуру приймання, оформлення і розгляду документів та, відповідно в частині надання заявнику можливість подати додаткові документи з метою отримання належного соціального захисту особливої категорії осіб.
Суд наголошує, що реалізовуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний орган пенсійного фонду, в межах наданих йому повноважень та відповідно до чинного законодавства, повинен сприяти такій особі у реалізації права на призначення їй пенсії, зокрема, шляхом перевірки правильності оформлення заяви, відповідності викладених у ній відомостей, змісту і належності оформлення, а у випадку їх невідповідності - роз`яснити такій особі її права, а також надати строк для усунення виявлених недоліків. Також у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих позивачем документів, відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності, а також зобов`язаний письмово повідомляти заявника про надання додаткових документів.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, при вирішенні питання про призначення пенсії позивачу, не дотримався справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, оскільки не використав надані законом повноваження для з`ясування тих чи інших обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
На переконання суду, за наявності формальної підстави для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, законної мети такої відмови, яка спрямована на те, щоб відповідна пенсія була призначена тим особам, які мають на це законне право, в той же час позбавлення позивача права на призначення пенсії, за встановлених судом вище обставин, буде не пропорційним втручанням в його право на отримання відповідних пенсійних виплат, гарантоване статтею 1 протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.
На підставі вищевикладеного у сукупності, здійснивши аналіз доказів у справі, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26.12.2025 № 084450011460 про відмову позивачу у призначенні пенсії відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV прийняте відповідачем без повного встановлення всіх обставин, що мають значення для вирішення питання щодо наявності у позивача права на призначення пенсії, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що таке є протиправним та підлягає скасуванню.
Водночас, зі змісту спірного рішення вбачається, що за доданими документами відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано період проходження військової служби згідно військового квитка серії НОМЕР_4 , оскільки відсутня дата призову на військової службу.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
При цьому, згідно з частиною 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами та доповненнями (далі - Закон №1788-ХІІ), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до підпункту «в» абзацу 3 статті 56 Закону України №1788-XII до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі – Закон № 2232-XII) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Як вже було зазначено вище статтею 62 Закону України №1788-XII та частиною 1 статті 48 КЗпП України передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 6 Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) передбачено, що для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ. Військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до трудового стажу на підставі довідок військових комісаріатів, які видаються в порядку, що визначається Міноборони (додаток № 2).
З матеріалів справи встановлено, що факт проходження позивачем строкової військової служби у військовій частини НОМЕР_5 підтверджується записами про зарахування до військової частини та про виключення з військової частини на сторінці №4 у військовому квитку серії НОМЕР_4 від 25.10.1984, а саме: 13.11.1984 позивача зараховано до військової частини НОМЕР_5 , наказ №288 та 02.10.1988 позивача виключено з військової частини НОМЕР_5 , наказ №25.
Суд критично сприймає доводи відповідач щодо неможливості врахування до страхового стажу позивача періоду проходження ним строкової військової служби у зв`язку з відсутністю у військовому квитку серії НОМЕР_4 дати призову та звертає увагу, що позивач не може відповідати за правильність та повноту оформлення військового квитка, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
За встановлених обставин відповідач фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення військового квитка щодо відомостей про період служби позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті, тому зазначені дії не можна вважати такими, що вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Згідно з частиною першою статті 101 Закону України № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.
Суд вважає за необхідне наголосити, що у разі, якщо поданих позивачем документів для зарахування до страхового стажу спірного періоду було недостатньо, орган Пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, натомість за обставинами справи відповідачем жодних дій вчинено не було.
Водночас суд звертає увагу, що надана до матеріалів справи копія трудової книжки серії НОМЕР_6 , виданої 28.06.1983 на ім`я ОСОБА_1 містить записи про проходження позивачем служби в рядах Радянської армії у період з 25.10.1984 по 02.10.1986 (запис №4, підстава внесення запису: військовий квиток № НОМЕР_7 ).
Натомість, за обставинами даної справи вказані записи трудової книжки не були враховані відповідачем при розгляді заяви позивача. Більш того, відповідачем не було наведеного жодного обґрунтування відсутності підстав для врахування записів трудової книжки позивача за спірний період.
На думку суду, наведені записи трудової книжки позивача є належним та допустимим підтвердженням періоду проходження позивачем служби в рядах Радянської армії у період з 25.10.1984 по 02.10.1986, а тому такий має бути зарахований до страхового стажу позивача.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період його безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 22.01.2025 по 27.01.2025 в пільговому обчисленні - один місяць військової служби за три місяці, суд зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Як вже було зазначено вище, частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено види військової служби, до яких, і зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 8 Закону № 2011-XII визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України “Про оборону України”, зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 57 Закону № 1788-ХІІ передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування на фронті, та встановлено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.
Так, в підпункті “а” пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» зазначено, зокрема, що участь у бойових діях у воєнний час зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 18.08.2025 позивач є учасником бойових дій та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій (а.с.14 зворотній бік).
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_8 від 09.12.2025 №62794, позивач у періоди з 22.01.2025 по 27.01.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області, Краматорському районі, Іллінівській сільській ТГ. Підстава: Бойове розпорядження ОТУВ «Донецьк» від 08.01.2025 № 119/1/270т; наказ командира військової частини НОМЕР_8 від 20.11.2024 №60; журнал бойових дій військової частини НОМЕР_8 від 01.01.2025 №26т (а.с.15).
Аналіз вищенаведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що служба позивача у періоди з 22.01.2025 по 27.01.2025 підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.
Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 26.12.2025 № 084450011460 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України №1058-IV прийняте відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Відтак, належним способом захисту порушених прав позивача у заявленому до розгляду спорі є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України №1058-IV, зарахувавши до страхового стажу позивача період проходження військової служби в рядах Радянської армії з 25.10.1984 по 02.10.1986 згідно записів трудової книжки НОМЕР_6 від 28.06.1983 та період його безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України в особливий період з 22.01.2025 по 27.01.2025 в розрахунку один місяць служби за три місяці.
Разом з тим, суд зазначає, що обов`язок виплати пенсії залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Відтак, виплата пенсії повинна проводитись Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області після отримання від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області рішення про призначення пенсії.
Відтак, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.
У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).
На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивачем, в силу положень Закону України «Про судовий збір», судовий збір не сплачувався, то відповідно розподіл судових витрат в частині судового збору не проводиться.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Запоріжжя, 65012; код ЄДРПОУ 20987385) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Запоріжжя, 65012; код ЄДРПОУ 20987385) № 084450011460 від 26.12.2025 про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65107; код ЄДРПОУ 20987385) призначити з 22.12.2025 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, зарахувавши до його страхового стажу період проходження військової служби в рядах Радянської армії з 25.10.1984 по 02.10.1986 згідно записів трудової книжки НОМЕР_6 від 28.06.1983 та період його безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України в особливий період з 22.01.2025 по 27.01.2025 в розрахунку один місяць служби за три місяці.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення складено у повному обсязі та підписано 19.03.2026.

Суддя І.В.Садовий