ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

12 березня 2026 року 	м.Суми	

Справа №592/15990/24 
Номер провадження 22-ц/816/60/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Щербаченко М. В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Нагорним Віталієм Борисовичем, 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 2024 року у складі судді Шияновської Т.В., ухваленого в м. Суми, повне судове рішення складено 19 грудня 2024 року, 
в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У С Т А Н О В И В:

У вересні 20204 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з вказаним позовом, який мотивовано тим, що 02 травня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено угоду №200520249 щодо кредитування - кредитний договір, відповідно до умов якого (повернення, платності, строковості) банк надав відповідачу у користування кредитні кошти в розмірі 9138 грн 75 коп., а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору №7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за зазначеним кредитним договором. ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Станом на 29 вересня 2024 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 20520 грн 41 коп., з яких: 6861 грн 92 коп. - заборгованість за кредитом; 13658 грн 49 коп. - заборгованість за відсотками, а також 1845 грн 98 коп. - збитки з урахуванням 3% річних, 8288 грн 57 коп.- збитки інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань. Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №200520249 від 02 травня 2016 року у загальному розмірі 30654 грн 96 коп. Також просили суд поновити строк позовної давності для подання позову та стягнути з відповідача судові витрати.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 грудня 2024 року позов ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №200520249 від 02 травня 2016 року у загальному розмірі 30654 грн 96 коп., суму сплаченого судового збору 2422 грн 40 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7500 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Нагорного В.Б., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що він не був належним чином повідомленим про розгляд справи в суді першої інстанції, а тому був позбавлений можливості подати заперечення проти заявлених позовних вимог, а також заявити клопотання про застосування строків позовної давності. Зазначає, що станом на час звернення до суду з позовом, у позивача сплили строки позовної давності. Звертає також увагу і на те, що позивачем не надано кредитного договору від 02 травня 2016 року, заборгованість за яким просить стягнути позивач. 
ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, вказує на те, що приналежність права вимоги, в тому числі і за кредитним договором укладеним із відповідачем, що був предметом договору відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було предметом спору у справі №910/11298/16 Господарського суду м. Києва. Вказує на те, що строк договору закінчується 02 травня 2017 року, а тому виходячи з положень п. 12 Прикінцевих положень ЦК України, станом на час звернення до суду з позовом, строк позовної давності не сплив. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 02 травня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено угоду №200520249 щодо кредитування (а.с. 49).
Відповідно до умов кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальнику у користування кредитні кошти з 02 травня 2016 року по 20 травня 2017 року в розмірі 9138 грн 75 коп., а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (а.с.49).
20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. До позовної заяви надано витяг з додатку 1 до договору від 20 липня 2020 року №7_БМ про відступлення прав вимоги, який мав місце станом на дату укладання договору із зазначенням, окрім іншого, суми заборгованості. Банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк (а.с. 36,37, 42-44).
Станом на 29 вересня 2024 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором №200520249 становить 20520 грн 41 коп., з яких: 6861 грн 92 коп. - заборгованість за кредитом; 13658 грн 49 коп. - заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом на дату укладання додатку до договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору - реєстрі кредитних договорів.
Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконані взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №200520249, право вимоги за яким набуто позивачем у встановленому законом порядку, а тому є підстави для задоволення заявлених позовних вимог. 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 1046, ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Судом встановлено та не спростовувалося відповідачем укладення ним кредитного договору з ПАТ «Банк Михайлівський» №200520249 від 02 травня 2016 року, отримання ним кредитних коштів за цим договором, а також існування кредитної заборгованості у заявленому до стягненя розмірі. 
Ствердження відповідача про ненадання позивачем кредитного договору від 02 травня 2016 року не заслуговує на увагу, адже долучена до матеріалів справи заява №200520249 є публічною пропозицією ПАТ «Банк Михайлівський» на укладення кредитного договору. Дана заява містить умови надання кредиту, а саме: розмір кредитування, строк надання кредиту, плата за користування кредитними коштами. 
Розглядаючи заявлене відповідачем клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, колегія суддів звертає увагу на таке. 
Зокрема, частиною 3 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
Зазначений висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц.
Згідно ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 жовтня 2024 року розгляд цієї судової прави призначено проводити у в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами. 
01 жовтня 2024 року копія ухвали про відкриття провадження у справі надіслана судом ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як адресою реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 (а.с. 55, 57). 
18 листопада 2024 року копія ухвали про відкриття провадження у справі була надіслана судом рекомендованим листом за адресою реєстрації відповідача (а.с. 59).
Поштове відправлення повернулося до суду за неврученням, у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 60). 
Таким чином, враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі, тому є підстави для вирішення клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності судом апеляційної інстанції, яке не було подано до ухвалення судового рішення. 
Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті 260, частина третя статті 267 ЦК України).
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Порядок відліку позовної давності наведено в статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»).
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року).
Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення суми боргу за кредитним договором, які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину.
Подібна правова позиція щодо застосування п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України викладена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі №206/2984/23. 
Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 і 19 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Умовами укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» кредитного договору передбачено внесення відповідачем щомісячних платежів до 02 числа кожного місяця. 
Таким чином, зважаючи на викладене, з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, за платежами строк виконання яких сплив станом на 02 квітня 2017 року, позивач звернувся поза межами строків позовної давності. 
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заявленого позивачем клопотання про поновлення строків звернення до суду з цим позовом, яке мотивувало наявністю тривалого судового спору щодо приналежності права вимог кредитора, зважаючи на те, що право вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачем, строк виконання якого закінчився 02 травня 2017 року, позивач набув 20 липня 2020 року тобто поза межами строків позовної давності. 
Наявність судового спору у позивача з ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» не є підставою для поновлення йому строків позовної давності. 
За встановлених обставин вимоги, в межах строків позовної давності заявлені вимоги про стягнення боргу за платежами, що мали бути внесені відповідачем до 02 квітня 2017 року у сумі 884 грн 00 коп. та до 02 травня 2017 року в сумі 888 грн 47 коп., а всього на загальну суму 1 772 грн 47 коп., що і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. 
Таким чином, на підставі п. 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позов ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 1 772 грн 47 коп. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Пропорційно до частки задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 140 грн 06 коп. судового збору та 433 грн 65 коп. витрат на професійну правничу допомогу, понесену в суді першої інстанції. 
Також, пропорційно до частки задоволених вимог апеляційної скарги відповідача, з позивача на його користь належить стягнути 3423 грн 51 коп. судового збору за апеляційне оскарження рішення суду. 
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Нагорним Віталієм Борисовичем, задовольнити частково. 
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» 1 772 гривні 47 копійок заборгованості за кредитним договором, 140 гривень 06 копійок судового збору та 433 гривні 65 копійок витрат на професійну правничу допомогу.
В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 3423 гривні 51 копійку судового збору за апеляційне оскарження рішення суду. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: В. І. Криворотенко 

М. В. Щербаченко