ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року	Львів	Справа № 500/673/25 пров. № А/857/17356/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Чепенюк О.В., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення 03 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ в Донецькій області) від 19.12.2024 №961040139977 щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні для обчислення пенсії за віком в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” періоду роботи па посаді вихователя Яблунівського обласного протитуберкульозного санаторію з 19.04.1991 по 06.10.2000 згідно з довідкою №12-12.2024 від 12.12.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – ГУ ПФУ в Тернопільській області) зарахувати позивачці у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” період її роботи з 19.04.1991 по 06.10.2000 вихователем Яблунівського обласного протитуберкульозного санаторію, здійснивши перерахунок та виплату пенсії за віком з 10.07.2024 - дати переходу на інший вид пенсії, з урахуванням раніше проведених платежів.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.04.2025 у справі № 500/673/25 позов було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 19.12.2024 № 961040139977 щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні для обчислення пенсії за віком в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII періоду роботи на посаді вихователя Яблунівського обласного протитуберкульозного санаторію з 19.04.1991 по 06.10.2000 згідно з довідкою №12-12.2024 від 12.12.2024.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати позивачці у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII період роботи з 19.04.1991 по 06.10.2000 вихователем Яблунівського обласного протитуберкульозного санаторію, здійснивши перерахунок пенсії за віком з 01.12.2024, з урахуванням раніше проведених платежів.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції врахував роботу ОСОБА_1 у період з 23.04.1991 по 06.10.2000 вихователем у інфекційному закладі охорони здоров`я, виконуваний нею характер роботи, який безпосередньо пов`язаний з вихованням дітей. Відповідачі у справі не спростовують того, що Яблунівський обласний протитуберкульозний санаторій, як лікувальний заклад, призначений для надання лікування інфекційного захворювання, в розумінні статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” є закладом для лікування туберкульозної інфекційної хвороби. 
Тому суд дійшов висновку про наявність порушення прав позивачки ГУ ПФУ в Донецькій області щодо відмови у зарахуванні періоду роботи з 23.04.1991 по 06.10.2000 на посаді вихователя в Яблунівському обласному протитуберкульозному санаторію до стажу роботи у подвійному розмірі, а тому оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 19.12.2024 № 961040139977 слід визнати протиправним та скасувати. 
Окрім того, оскільки структурним підрозділом органу, що розглядав заяву позивача від 13.12.2024, було визначено ГУ ПФУ в Донецькій області, цей відповідач приймав оскаржуване рішення, то цей пенсійний орган має вчинити дії, пов`язані з перерахунком пенсії позивачці шляхом зарахування спірного страхового стажу у подвійному розмірі.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Донецькій області, яке у своїй скарзі просило скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивачка була отримувачем пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 07.10.2000 та з 10.07.2024 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
10.07.2024 позивачка звернулась із заявою про перерахунок по ф-10 від 10.07.2024 №63 «перехід на інший вид пенсії», надавши до заяви про перерахунок довідку від 12.12.2024 №12-12/1 за формою про роботу в період 23.04.1991 по 06.10.2000, яка не відповідала додатку № 5 Порядку № 637, оскільки у довідці відсутня будь-яка інформація, що зазначений період роботи підлягає зарахуванню в подвійному розмірі (розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи).
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області, з 07.10.2000 їй було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
10.07.2024 позивачка звернулася із заявою про перехід на інший вид пенсії, з 10.07.2024 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон №1058-ІV).
13.12.2024 ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною страхового стажу набутого до 01.01.2004, надавши довідку №12-12/1, видану 12.12.2024 Обласним медичним центром для лікування і реабілітації учасників АТО, про період її роботи вихователем у Яблунівському обласному протитуберкульозному санаторії у період з 23.04.1991 по 06.10.2000. 
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Донецькій області, рішенням якого від 19.12.2024 № 961040139977 позивачці відмовлено в зарахуванні стажу з 19.04.1991 по 06.10.2000 згідно довідки №12-12.2024 від 12.12.2024 та відмовлено в перерахунку пенсії у зв`язку зі зміною страхового стажу набутого до 01.01.2004 відповідно до Закону №1058-ІV, оскільки зазначений стаж попередньо вже зарахований.
Вважаючи таке рішення ГУ ПФУ в Донецькій області протиправним, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
У свою чергу пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України регламентовано, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно із Законом СРСР «Про державні пенсії» 1956 року (статті 2, 7) громадяни мали право на пенсію по старості, зокрема жінки - після досягнення віку 55 років за наявності стажу роботи не менше 20 років.
З 01.01.1992 введено в дію Закон України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі – Закон №1788-XII), статтею 12 якого передбачено, що право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Статтею 60 Закону №1788-XII (у редакції на дату введення в дію) було передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах, у закладах (відділеннях) по лікуванню осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Законом України від 10.07.2003 №1110-IV, що набрав чинності 15.08.2003, внесені зміни до статті 60 Закону №1788-XII шляхом викладення тексту статті в такій редакції: "Робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі".
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
У силу пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно з частиною 1 статті 43 Закону №1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Відповідно до частини першої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Частиною 4 статті 45 Закону №1058-IV визначено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:
у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;
у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.
Судом встановлено і не заперечується відповідачами, що позивачка у період з 23.04.1991 по 06.10.2000 працювала на посаді вихователя в Яблунівському обласному протитуберкульозному санаторії.
Також довідкою Обласного медичного центру для лікування і реабілітації учасників АТО від 12.12.2024 №12-12/1 підтверджено, що позивачка дійсно працювала в Яблунівському обласному протитуберкульозному санаторії у період з 23.04.1991 по 06.10.2000, а довідкою від 01.07.2024 №01-07/1 надано інформацію про заробітну плату ОСОБА_1 за період з 23.04.1991 по 06.10.2000 з якої нараховані страхові внески.
Судом встановлено, що статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції станом на дату призначення позивачці пенсії – жовтень 2000 року) передбачалось, що робота в лепрозорних і протичумних закладах, у закладах (відділеннях) по лікуванню осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Водночас суд встановив, що Законом України «Про внесення зміни до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення"» від 10.07.2003 №1110-IV (набрав чинності 15.08.2003), вказану статтю викладено у новій редакції, за змістом якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз", протитуберкульозні заклади - це спеціалізовані заклади охорони здоров`я, що здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну (стаціонарну та амбулаторну) допомогу хворим на туберкульоз (протитуберкульозні диспансери, лікарні, відділення, кабінети, науково-дослідні інститути, денні стаціонари тощо). Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Перелік протитуберкульозних закладів затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України № 514 від 16.07.2009.
Згідно із цим наказом (підпункт 1.2) до протитуберкульозних закладів відносяться, зокрема, санаторно-курортні заклади: санаторій (протитуберкульозний, туберкульозний, спеціалізований, спеціальний, зокрема, дитячий (у т.ч. дитячі, однопрофільні, багатопрофільні, спеціалізовані)).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України “Про захист населення від інфекційних хвороб” інфекційні хвороби - розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
Статтею 7 зазначеного Закону регламентовано, що лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. У разі якщо перебіг інфекційної хвороби легкий, а епідемічна ситуація в осередку інфекційної хвороби благополучна, лікування такого хворого під систематичним медичним наглядом може здійснюватися амбулаторно, крім випадків, передбачених статтями 22, 27 і 31 цього Закону.
Окрім того, належність санаторіїв різних профілів та спеціалізацій до лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я встановлено пунктом 1.1 Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України “Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я” від 28.10.2002 № 385.
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 23.04.1991 по 06.10.2000 працювала вихователем в інфекційному закладі охорони здоров`я, виконуваний позивачкою характер роботи безпосередньо пов`язаний з вихованням дітей. Також відповідачі у справі не спростовують, що Яблунівський обласний протитуберкульозний санаторій як лікувальний заклад призначений для надання лікування інфекційного захворювання і в розумінні статті 60 Закону України №1788-ХІІ є закладом для лікування туберкульозної інфекційної хвороби.
Враховуючи встановлені обставини справи, апеляційний суд приходить до переконання про наявність порушення прав позивачки з боку пенсійного органу щодо відмови у перерахунку її пенсії з урахуванням періоду роботи з 19.04.1991 по 06.10.2000 вихователем Яблунівського обласного протитуберкульозного санаторію у подвійному розмірі.
Отже доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі № 500/673/25 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар