ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 131/286/25
провадження № 61-13499св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю., 

учасники справи:
позивач -   ОСОБА_3 ,
відповідач -   ОСОБА_2 ,
розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 червня 2025 року у складі судді  Олексієнка О. Ю. та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Міхасішина І. В., Войтка Ю. Б., Стадника І. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 74 роки в с.Жорнище Іллінецького району Вінницької області помер її батько ОСОБА_4 .
Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка (пай) площею 2,2742 га, яка розташована на території Жорнищенського старостинського округу Іллінецької міської ради. 
ОСОБА_3 та її сестра ОСОБА_2 є єдиними спадкоємцями померлого, інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає.
Позивачка повідомила, що вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини і цей термін можливо продовжити лише в судовому порядку.
Вказувала, що вона не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, оскільки доглядала за своїм хворим чоловіком ОСОБА_5 , який потребував стороннього догляду на період лікування з 24 грудня 2019 року до часу його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Крім того, вона є особою з інвалідністю другої групи з дитинства.
Зазначила, що вона зверталася до відповідачки, щоб отримати від неї письмову згоду на подання заяви про прийняття спадщини після спливу встановленого законом строку для прийняття спадщини, але отримала відмову. 
З урахуванням викладених обставин ОСОБА_3 просила суд визначити додатковий строк для подачі нею до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 червня 2025 року в задоволенні позову     ОСОБА_3  до  ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою не доведено, що пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини відбувся з поважних причин. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2025 року апеляційну скаргу    ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 червня 2025 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
25 жовтня 2025 року ОСОБА_3  череззасоби поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 червня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2025 року, в якій просить скасувати вказані судові рішення і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, які мають значення для справи та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу від 05 грудня 2025 року ОСОБА_2 просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

10 квітня 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що   ОСОБА_5 та   ОСОБА_2 є дочками   ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 14 грудня 1972 року та серії НОМЕР_2 від 04 травня 1980 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4  помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 27 січня 2021 року. 

Згідно довідки Виконавчого комітету Іллінецької міської ради Вінницького району Вінницької області від 08 липня 2021 року № 181 за адресою: АДРЕСА_1  ОСОБА_4 на день смерті проживав один.

23 липня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюк Т. Є. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька   ОСОБА_4 , у якій, зокрема, зазначила, що крім неї спадкоємцем ще являється її сестра ОСОБА_3 .

25 жовтня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюк Т. Є. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

25 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюк Т. Є. на ім`я ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину, зокрема, на земельну ділянку площею 2,2742 га, яка розташована на території Іллінецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області.

Згідно з письмовим повідомленням приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюк Т. Є. від 10 жовтня 2024 року № 447/01-16 ОСОБА_5 на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, до нотаріуса заяву про прийняття спадщиниу встановлений законом шестимісячний строк не подавала, у зв`язку із чим їй рекомендовано звернутися до суду для продовження строків для подання заяви про прийняття спадщини або встановлення факту постійного проживання спадкодавця із нею на час відкриття спадщини.

ОСОБА_3 з 09 листопада 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з  ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_4 , виданим 09 листопада 2011 року виконкомом Гунчанської сільської ради Гайсинського району Вінницької області.

Згідно відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Гайсинської міської ради» від 26 листопада 2024 року № 467      ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходився на диспансерному обліку з діагнозом: рак сечового міхура IV кл.гр. з метастазами у праву стегнову кістку, лімфовузли, вростання пухлини в передміхурову залозу. Епіцистостомія. Стан після операції 24 грудня 2019 року ІІ курс хіміотерапії. Пацієнт потребував стороннього догляду на період лікування (хвороби). Помер вдома ІНФОРМАЦІЯ_2 , що також підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 19 жовтня 2021 року.

Аналогічного змісту надана відповідь КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Гайсинської міської ради» від 28 квітня 2025 року № 156.

Відповідно до довідки Гайсинської міської ради від 01 січня 2025 року № 1 ОСОБА_3 на день смерті чоловіка    ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала разом з ним та здійснювала догляд за ним.

Згідно довідки МСЕК серії 12ААА № 594781 до акта огляду МСЕК ОСОБА_3 з 29 серпня 2017 року є особою з інвалідністю з дитинства другої групи безтерміново, у зв`язку із чим їй протипоказана важка фізична праця, праця пов`язана з тривалою ходою, переохолодженням.

Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших.

З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.

Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 рокуу справі № 686/5757/23(провадження № 14-50цс24).
Встановлено, що спадкодавець  ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцями першої черги після його смерті є позивачка ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2 , які на час відкриття спадщини не проживали постійно із спадкодавцем.
23 липня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюк Т. Є. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька   ОСОБА_4 , у якій, зокрема, зазначила, що крім неї спадкоємцем ще являється її сестра ОСОБА_3 . За заявою ОСОБА_2 була заведена спадкова справа №68028518.

25 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюк Т. Є. на ім`я ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину, зокрема, на земельну ділянку площею 2,2742 га, яка розташована на території Іллінецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області.
Разом із тим, позивачка ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюк Т. Є. з питанням щодо оформлення своїх спадкових прав звернулася лише у жовтні 2024 року, що підтверджується повідомленням вказаного нотаріуса № 447/01-16 від 10 жовтня 2024 року.
Врахувавши тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, а також встановлені обставиниу справі, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов до обґрунтованого висновку, що  ОСОБА_3  не довела існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів щодо подачі заяви про прийняття спадщинипісля смерті  ОСОБА_4 , у зв`язку із чим відсутні підстави для встановлення позивачці додаткового строку на прийняття спадщини.
При цьому суди попередніх інстанцій обґрунтовано послалися на те, що сама по собі наявність у чоловіка позивачкитяжкої хвороби не є перешкодою для дотримання вимог законів, зокрема, і стосовно порядку та строків прийняття спадщини.
Разом із тим, необхідно приймати до уваги, що для подання заяви про прийняття спадщини не є обов`язковим особисте подання документів безпосередньо в приміщенні нотаріальної контори, адже закон не позбавляє спадкоємця права направити цю заяву за допомогою засобів поштового зв`язку, а також подати її через орган місцевого самоврядування (див. постанову Верховного Суду від 27березня 2025 року у справі № 953/4429/23 провадження № 61-2090св24)
Наявність у   ОСОБА_3 інвалідності другої групи у цьому конкретному випадку також не є обставиною, яка перешкоджала подати заяву про прийняття спадщини після смерті  ОСОБА_4  у визначений законом строк.
Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду, є необґрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Верховний Суд встановив, що судами попередніх інстанцій ухвалені судові рішення з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні. 

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3  залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 червня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов