СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Харків Справа № 922/3485/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Жельне С.Ч.

за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.
представники сторін в судове засідання не з`явились;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар"(вх.№105Х/1-43) на рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 (суддя Мужичук Ю.Ю., повний текст рішення складено 26.12.2025) у справі №922/3485/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГСТАЛЬ", м. Запоріжжя; 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар", м. Харків;
про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮГСТАЛЬ" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛО-КВАР", в якій просить суд стягнути заборгованість у сумі 1 284 138,83 грн; штраф у сумі 385241,64 грн; 30% річних у сумі 336 692,72 грн; інфляційні втрати у сумі 115 392,18 грн. та судовий збір у сумі 31 821,98 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач порушив погоджені умови Договору поставки № 2/1408 від 14.08.2023, а саме не здійснив оплати за поставлений товар у встановлений строк.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 у справі №922/3485/25 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛО-КВАР" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГСТАЛЬ" заборгованість у сумі 1 284 138,83 грн, штраф у сумі 385 241,64 грн; 30% річних у сумі 336 692,72 грн; інфляційні втрати у сумі 115 392,18 грн та судовий збір у сумі 31 821,98 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось 15.01.2026 до Східного апеляційного господарського суду через підсистему «Електронний суд» з апеляційною скаргою, в якій просить суд:
1. Прийняти апеляційну скаргу та відкрите провадження у справі. 
2. Рішення господарського суду Харківської області від 23.12.2025р. у справі №922/3485/25 за позовом ТОВ «Югсталь» до ТОВ «Тепло-Квар» про стягнення боргу скасувати та постановити нове рішення яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
3. Розгляд справи судом апеляційної інстанції просимо провести за участю представника Відповідача ТОВ «Тепло-Квар» - адвоката Скребець Олега Миколайовича.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що станом на час подання позовної заяви до суду строк оплати за Товар не настав, що вказує на безпідставність позовної заяви так як права Позивача не були порушені, а так само не настання строку для врахування періоду прострочення виконання зобов`язань для розрахунку штрафних/фінансових санкцій що узгоджується з вимогами ст.ст.530 та ст.695 ЦК України.
Крім того, апелянт просить суд при вирішені справи по суті, у разі задоволення/ часткового задоволення позовних вимог ТОВ «ЮГСТАЛЬ» зменшити суми штрафу до розміру 64206,95грн. що дорівнює 5% від суми позовних вимог та зменшити суми нарахованих річних у розмірі 3% передбачених ч.2 ст.625 ЦК України від суми позовних вимог, в межах підтверджених збитків Позивача.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2026 у справі №922/3485/25 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Гребенюк Н.В., суддя Жельне С.Ч.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 зокрема відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" на рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 у справі №922/3485/25. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3485/25. Встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) з дня вручення даної ухвали. Призначено справу до розгляду на "25" лютого 2026 р. о 11:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. Запропоновано учасникам справи визначитися із своєю явкою у судове засідання шляхом своєчасного повідомлення суду. Повідомлено, що неявка представників учасників справи належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не перешкоджає розгляду справи.
23.01.2026 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/3485/25.
26.01.2026 від представника ТОВ «Югсталь» через підсистему Електронний суд надійшов відзив на апеляційну скаргу(вх.№1066), в якому він просить залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Зазначає, що поданий позивачем доказ - договір поставки № 2/1408 від 14.08.2023 є належним, достатнім та допустимим підтвердженням, що між сторонами справи склалися договірні відносини з передачі у власність товару та його оплати. Вказує, що договором визначені всі істотні умови договору. Судом правильно встановлені дані обставини справи. Крім того, позивач зазначає, що відповідач підтверджує, що договір укладено уповноваженими представниками обох сторін та скріплений їх печатками. Отже, судом правомірно встановлений факт поставки товару та отримання його відповідачем. Докази досліджені у ході судового розгляду безпосередньо судом та в повному обсязі. Відповідачу надавалась можливість подати свої докази, які б спростовували фактичні дані заявлені позивачем, проте такі докази відповідачем не подавались. Також наголошує на правильності нарахування неустойки.
Представники сторін в судове засідання 25.02.2026 на з`явились. 
Від ТОВ «Югсталь» надійшла заява, в якій він просить провести судове засідання без участі позивача - товариства з обмеженою відповідальністю “ЮГСТАЛЬ” та його представника. Зазначає, що вимоги викладені у відзиві на апеляційну скаргу підтримує та просить залишити рішення суду першої інстанції в силі (вх.№1983 від 18.02.2026)
Від представника ТОВ "Тепло-Квар" надійшла заява (вх.№2264 від 25.02.2026), в якій він просить суд у зв`язку з хворобою представника Відповідача (апелянта) у справі –Скребець О.М. розглянути можливість про відкладення розгляду справи.
Розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ч. 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
В силу приписів ГПК України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Згідно ухвали суду від 20.01.2026 явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а представником відповідача у своєму клопотанні не обґрунтовано мотивів, з яких їх участь слід вважати обов`язковою.
Колегією суддів надавався час учасникам судового провадження на надання усіх необхідних на їх думку документів та пояснень у справі, зокрема позивач відповідач скористався своїм правом на подання відзиву. Відповідач є апелянтом по справі, а отже в апеляційній скарзі ним викладено доводи, з яких він не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції. Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність перенесення розгляду справи в силу положень чинного ГПК України.
Судом апеляційної інстанції враховується принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
Матеріали справи свідчать, що скаржник обізнаний про призначену дату судового засідання завчасно і він не був позбавлений можливості вчинити дії з організації представництва інтересів у суді раніше. Натомість відповідне клопотання надійшло він апелянта в день судового засідання.
Крім того, до вказаного клопотання не додано жодних доказів на підтвердження обставин, викладених у ньому.
Таким чином, з огляду на наведене, колегія суддів вважає клопотання відповідача про відкладення розгляду справи необґрунтованим, що виключає можливість його задоволення.
Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю представників сторін.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 14.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю “ЮГСТАЛЬ” (постачальник, далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" (покупець, далі - Відповідач) укладено договір поставки № 2/1408 (далі - Договір).
Договір поставки від 14.08.2023 було укладено та підписано безпосередньо директором ТОВ “Тепло-Квар” - Стоказ Максимом Володимировичем та зі сторони Покупця. Зі сторони Постачальника договір є укладеним/підписаним директором ТОВ “ЮГСТАЛЬ” Суббота Валентин Анатолійович. Повноваження директорів підтверджені. Вказані обставини сторонами не заперечуються.
Згідно з п. 1.1. Договору Позивач зобов`язується передати у власність Відповідача товар, а Відповідач зобов`язується прийняти та оплатити його вартість в порядку та на умовах укладеного Договору (далі - Товар).
Відповідно до п. 1.2. Договору Товар поставляється партіями. Під партією Товару розуміється кількість Товару, що оформлена однією видатковою та/або товарно-транспортною накладною. Асортимент, найменування, кількість, одиниці виміру, ціна, терміни поставки Товару визначаються у видаткових накладних та/або товарно-транспортних накладних, та/або специфікаціях. Специфікація є невід`ємною частиною цього Договору.
Розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті в безготівковій формі 
Пунктом 2.2. Договору сторони погодили, що відповідач (Покупець) сплачує вартість Товару на наступних умовах: 100% передоплата вартості Товару, якщо інше не буде обумовлено у специфікації до Договору.
Загальна сума (ціна) цього договору визначається, як загальна вартість Товару, поставленого за цим Договором (п.2.3. Договору).
Відповідно до п.3.1. Договору Продавець зобов`язується поставити, а Покупець прийняти Товар в терміни, що узгоджені у видаткових накладних та/або товарно-транспортних накладних, та/або специфікаціях до цього Договору.
Товар поставляється на умовах EXW або FCA, склад Продавця, м. Харків, згідно Міжнародних правил тлумачення термінів “ІНКОТЕРМС” (у редакції 2010 р.). У випадках оплати транспортних послуг Продавцем, такі витрати підлягають компенсації Покупцем протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення рахунку (п. 3.2. Договору).
Розвантаження товару здійснюється силами і за рахунок Покупця. Умови поставки товару сторони можуть змінювати та передбачати у відповідних специфікаціях.
Позивач зазначає, а відповідач не заперечує, що специфікацій до Договору між сторонами не підписувалось.
Приймання Товару за кількістю здійснюється відповідно до Вимог Держарбітражу Ради Міністрів СРСР від 15.06.1965 р. № 1-6 та за якістю Постановою Держарбітражу Ради Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № 11-7. Інструкції затвердженої Постановою Держарбітражу Ради Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. №П-7 (п. 4.1. Договору).
Постачання Товару здійснюється за теоретичною вагою, якщо такий порядок відвантаження передбачене документами заводу виробника (п. 4.2. Договору).
Пунктом 4.4. Договору сторони погодили, що підписання Сторонами видаткової накладної на поставлену партію Товару свідчить про факт його, приймання Покупцем за кількістю та комплектністю. Відсутність отриманих від Покупця претензій за якістю поставленого Товару у строк визначений згідно п. 4.1. Договору свідчить про його прийняття за якістю.
У матеріалах справи містяться видаткові накладні на поставку товару на загальну суму 1284138,83 грн, а саме: №X-0310/06 від 03.10.2024 (товаро – транспортна накладна №X-0310/08 від 03.10.2024) на суму 6552,00 грн; №X-2410/01 від 24.10.2024 (товаро – транспортна накладна №X-2410/01 від 24.10.2024) на суму 6552,00 грн; №X-0411/08 від 04.11.2024 (товаро – транспортна накладна №X-0411/01 від 04.11.2024) на суму 124814,20 грн; № X-0411/02 від 04.11.2024 (товаро – транспортна накладна №X-0411/01 від 04.11.2024) на суму 590,79 грн; № Х-1111/02 від 11.11.2024 (товаро – транспортна накладна №X-1111/11 від 11.11.2024) на суму 169 394,09 грн; № X-1111/03 від 11.11.2024 (товаро – транспортна накладна №X-1111/11 від 04.11.2024) на суму 903,61 грн; №X-1111/06 від 11.11.2024 (товаро – транспортна накладна №X-1111/11 від 11.11.2024) на суму 14 418,04 грн; № X-1111/07 від 11.11.2024 (товаро – транспортна накладна №X-1111/11 від 04.11.2024) на суму 21 606,95 грн; №X-1111/08 від 11.11.2024 (товаро – транспортна накладна №X-1111/11 від 04.11.2024) на суму 44 156,48 грн; № X-1111/09 від 11.11.2024 (товаро – транспортна накладна №X-1111/11 від 04.11.2024) на суму 25 672,18 грн; № X-1111/10 від 11.11.2024 (товаро – транспортна накладна №X-1111/11 від 04.11.2024) на суму 21 510,12 грн; № X-1111/11 від 11.11.2024 (товаро – транспортна накладна №X-1111/11 від 04.11.2024) на суму 584,94 грн; № X-1811/05 від 18.11.2024 (товаро – транспортна накладна №X-1811/08 від 18.11.2024) на суму 15 842,98 грн; № Х-1811/06 від 18.11.2024 (товаро – транспортна накладна №X-1811/08 від 18.11.2024) на суму 15 876,00 грн; № X-1811/07 від 18.11.2024 (товаро – транспортна накладна №X-1811/08 від 18.11.2024) на суму 48 350,14 грн; № X-1811/08 від 18.11.2024 (товаро – транспортна накладна №X-1811/08 від 18.11.2024) на суму 4 450,97 грн; № X-1911/02 від 19.11.2024 (товаро – транспортна накладна №X-1911/02 від 19.11.2024) на суму 30 362,40 грн; № X-2511/06 від 25.11.2024 (товаро – транспортна накладна №X-2511/06 від 25.11.2024) на суму 134 450,63 грн; № X-2711/02 від 27.11.2024 (товаро – транспортна накладна №X-2711/03 від 27.11.2024) на суму 43 402,93 грн; № Х-2711/03 від 27.11.2024 (товаро – транспортна накладна №X-2711/03 від 27.11.2024) на суму 74 939,38 грн.
Всі видаткові накладні та товаро-транспортні накладні надані Позивачем на підтвердження здійснення поставки товару підписані зі сторони Відповідача Хохловим Павлом Федоровичем за довіреністю № 24/4 від 25.03.2024 та містять печатку юридичної особи.
Довіреність № 24/4 від 25.03.2024 надана позивачем до відповіді на відзив (а.с. №156). Цією довіреністю Товариство з обмеженою відповідальністю “ТЕПЛО-КВАР” в особі директора Стоказа Максима Володимировича, який діє на підставі Статуту товариства, іменоване надалі “Довіритель”, надав право та доручив переліченим в ній особам, іменованим надалі "Представники", в тому числі й ОСОБА_1 отримувати від імені “Довірителя” будь-які товари, матеріали, сировину та інші товарно-матеріальні цінності, які відпускаються “Довірителю” ТОВ “ЮГСТАЛЬ” (код ЄДРПОУ 37941143) для здійснення господарської діяльності ТОВ “ТЕПЛО-КВАР” (код ЄДРПОУ 34329599) та підписувати відповідні первинні бухгалтерські документи (видаткові накладні, акти прийому-передачі, інше).
Пунктом 9.1. Договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє по 31 грудня 2023 року, але в кожному разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. У разі, якщо за 10 днів до дати закінчення терміну дії Договору жодна із сторін не направила в письмовій формі повідомлення про розірвання Договору, цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на умовах, які діяли станом на дату закінчення терміну дії Договору.
У матеріалах справи відсутні докази розірвання договору. Отже, договір поставки №2/1408 від 14.08.2023 станом на момент розгляду справи є діючим.
Згідно п. 2.2. Договору, Відповідач повинен оплатити вартість Товару на умовах: 100% передоплата вартості Товару, якщо інше не буде обумовлено у специфікації до Договору. 
Проте, як вказує позивач, відповідач не оплатив поставлений позивачем товар, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 1284138,83 грн.
Відповідно до п. 7.1. Договору у разі порушення термінів оплати Товару більш ніж на 5 днів, Покупець сплачує Продавцю штраф у розмірі 30% від вартості вчасно несплаченого Товару. Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України Покупець сплачує Продавцю 30% річних від простроченої суми.
З огляду на вказаний вище пункт договору, позивач нарахував та заявив до стягнення штраф у сумі 385 241,64 грн; 30% річних у сумі 336 692,72 грн та інфляційні втрати у сумі 115 392,18 грн, що нараховані по кожній видатковій накладній окремо починаючи з виникнення прострочки закінчуючи 22.09.2025.
Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 1 284 138,83 грн; штрафу у сумі 385241,64 грн; 30% річних у сумі 336 692,72 грн; інфляційних втрати у сумі 115 392,18 грн.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що Договором поставки від 14 серпня 2023 року не встановлені: ціна товару, порядок, строки і розміри платежів, що свідчить про те, що на момент подання позову до суду строк оплати за Товар не настав, тому права Позивача не були порушені, а так само не настання строку для врахування періоду прострочення виконання зобов`язань для розрахунку штрафних/фінансових санкцій що узгоджується з вимогами ст.ст.530 та ст.695 ЦК України. Щодо нарахування штрафу відповідач вказав, що за приписами ч.3. ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначає, що 28.08.2025 втратив чинність Господарський Кодекс України, а події щодо укладення та поставки товару мали місце у час коли був чинний ГК України, тому на думку відповідача для взаємовідносин між позивачем та відповідачем слід застосовувати ч.6 ст.232 ГК України, якою встановлено припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Щодо нарахування 30% річних відповідач просить з урахуванням висновків викладених у Постанові Великої палати Верховного Суду 02 липня 2025 року, справа №903/602/24, провадження № 12-19гс25, зменшити суми нарахованих річних у розмірі 3% передбачених ч.2 ст.625 ЦК України від суми позовних вимог, в межах підтверджених збитків Позивача.
Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли з договору поставки.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України).
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Отже істотними умовами договору поставки є: предмет договору, його ціна та строк поставки товару (продукції).
При цьому відповідач заперечуючи проти позовних вимог, а також в апеляційній скарзі, зазначає про неукладеність договору поставки №2/1408 від 14.08.2023, зокрема, як вказує останній, сторонами не погоджено всіх його істотних умов, зокрема: ціни товару, порядок та строки оплати за отриманий товар, предмет договору у вигляді визначення найменування Товару, кількості й асортименту.
Колегія суддів зазначає, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Натомість поняття неукладеного договору позначає протилежну ситуацію, коли згоди щодо всіх істотних умов договору досягнуто не було.
Під істотними умовами, відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України, слід розуміти умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18.
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами.
Колегією суддів установлено, що у пункті 1.1. сторони погодили предмет договору, а саме: Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах і в порядку, визначеному цим договором товар (надалі - Товар).
Асортимент, найменування, кількість, одиниці виміру, ціна, терміни поставки товару визначаються у видаткових накладних та/або товарно-транспортних накладних, та/або специфікаціях. Тобто, в одному з трьох документів або у всіх разом: видатковій накладній, товарно-транспортній накладній, специфікації сторони визначають Асортимент, найменування, кількість, одиниці виміру, ціна, терміни поставки (п. 1.2. Договору).
Згідно п. 2.2. договору загальна сума (ціна) цього договору визначається, як загальна вартість Товару, поставленого за цим Договором.
Продавець зобов`язується поставити, а Покупець прийняти Товар в терміни, що узгоджені у видаткових накладних та/або товарно-транспортних накладних, та/або специфікаціях до цього Договору (п.3.3. договору).
При цьому сторони погодили, що підписання Сторонами видаткової накладної на поставлену партію Товару свідчить про факт його приймання Покупцем за кількістю та комплектністю. Відсутність отриманих від Покупця претензій за якістю поставленого Товару у строк визначений згідно п. 4.1. Договору свідчить про його прийняття за якістю.
Як вже зазначалось вище, за видатковими накладними: а саме: №X-0310/06 від 03.10.2024 на суму 6552,00 грн; №X-2410/01 від 24.10.2024 на суму 6552,00 грн; №X-0411/08 від 04.11.2024 на суму 124814,20 грн; № X-0411/02 від 04.11.2024 на суму 590,79 грн; № Х-1111/02 від 11.11.2024 на суму 169 394,09 грн; № X-1111/03 від 11.11.2024 на суму 903,61 грн; № X-1111/06 від 11.11.2024 на суму 14 418,04 грн; № X-1111/07 від 11.11.2024 на суму 21 606,95 грн; №X-1111/08 від 11.11.2024 на суму 44 156,48 грн; № X-1111/09 від 11.11.2024 на суму 25 672,18 грн; № X-1111/10 від 11.11.2024 на суму 21 510,12 грн; № X-1111/11 від 11.11.2024 на суму 584,94 грн; № X-1811/05 від 18.11.2024 на суму 15 842,98 грн; № Х-1811/06 від 18.11.2024 на суму 15 876,00 грн; № X-1811/07 від 18.11.2024 на суму 48 350,14 грн; № X-1811/08 від 18.11.2024 на суму 4 450,97 грн; № X-1911/02 від 19.11.2024 на суму 30 362,40 грн; № X-2511/06 від 25.11.2024 на суму 134 450,63 грн; № X-2711/02 від 27.11.2024 на суму 43 402,93 грн; № Х-2711/03 від 27.11.2024 на суму 74 939,38 грн позивачем поставлений відповідачу товар на загальну суму 1284138,83 грн.
Також у матеріалах справи містяться товарно-транспортні накладні: №X-0310/08 від 03.10.2024; №X-2410/01 від 24.10.2024; №X-0411/01 від 04.11.2024; №X-0411/01 від 04.11.2024; №X-1111/11 від 11.11.2024; №X-1111/11 від 11.11.2024; №X-1111/11 від 11.11.2024; №X-1111/11 від 11.11.2024; №X-1111/11 від 11.11.2024; №X-1111/11 від 11.11.2024; №X-1111/11 від 11.11.2024; №X-1111/11 від 11.11.2024; №X-1811/08 від 18.11.2024; №X-1811/08 від 18.11.2024; №X-1811/08 від 18.11.2024; №X-1811/08 від 18.11.2024; №X-1911/02 від 19.11.2024; №X-2511/06 від 25.11.2024; №X-2711/03 від 27.11.2024; №X-2711/03 від 27.11.2024. Всі товарно - транспортні накладні містять посилання на вказані вище видаткові накладні.
Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” і фіксує факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. При цьому, строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною 1 статті 692 ЦК України.
Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №922/1467/19.
Згідно із положеннями статей 1 та 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
З матеріалів справи вбачається, що видаткові накладні, за якими поставлено товар, за оплату якого виник борг, містять відомості про їх номер та дату складання, посилання на договір 2/1408 від 14.08.2023, інформацію про сторони господарської операції, найменування товару, одиницю виміру, кількість, ціну за одиницю товару, загальну вартість відпущеного товару без ПДВ, суму ПДВ та вартість товару з ПДВ, реквізити виконавця (постачальника) та покупця та підписи їх уповноважених представників.
Відповідачем у справі не надано доказів надання позивачу, який поставив товар за видатковими накладними та товаро – транспортними накладними, що містяться у матеріалах справи, заперечень щодо кількості, або якості товару. Також матеріали справи не містять доказів намагання відповідача повернути товар позивачу. 
Отже поставлений позивачем відповідачу товар є прийнятим останнім за кількістю та якістю вказаній у видаткових накладних за зазначеною у них ціною.
Також у матеріалах справи містяться рахунки на оплату по кожній з видаткових накладних поставленого позивачем товару. Підписи представника відповідача на отримання товару містяться на видаткових накладних та на товаро – транспортних накладних.
Отже посилання Відповідача в апеляційній скарзі на недосягнення сторонами справи домовленості щодо істотних умов для укладення договору поставки та неукладення договору спростовується матеріалами справи.
Посилання відповідача на те, що договір 2/1408 від 14.08.2023 припинив свою дію, отже його положення не підлягають застосуванню, суд відхиляє, як таке, що також спростовується матеріалами справи. З цього питання суд зазначає, що судом встановлено, що пунктом 9.1. Договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє по 31 грудня 2023 року, але в кожному разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. У разі, якщо за 10 днів до дати закінчення терміну дії Договору жодна із сторін не направила в письмовій формі повідомлення про розірвання Договору, цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на умовах, які діяли станом на дату закінчення терміну дії Договору. Матеріали справи не містять доказів направлення письмової вимоги про розірвання договору. Отже, договір поставки № 2/1408 від 14.08.2023 станом на момент розгляду справи є діючим.
Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено колегією суддів вище, договір поставки № 2/1408 від 14.08.2023 містить всі істотні умови договору.
Крім того, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки №2/1408 від 14.08.2023 строком з 14.08.2023 до повного виконання своїх зобов`язань. При цьому як встановлено судом вище договір укладений між сторонами є діючим. Факт поставки товару на суму 1284138,83 грн підтверджується видатковими накладними, що містяться у матеріалах справи, підписаними уповноваженим на отримання товару представником відповідача.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно п. 2.2 договору сторони погодили, що покупець – відповідач сплачує вартість товару на умовах 100% передоплати на товар, якщо інше не буде обумовлено у специфікації до Договору. Як встановлено судом вище та не заперечується сторонами специфікації до договору не укладались. Додаткових угод, якими сторони узгодили зміну порядку оплати матеріали справи також не містять.
Поставка товару до отримання попередньої оплати не змінює порядок оплати та не скасовує узгоджену сторонами домовленість з цього питання.
При цьому відповідачем факт отримання товару від позивача не заперечується. Отже строк виконання зобов`язання відповідача щодо оплати товару є таким, що настав з моменту поставки.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що позивачем доведено факт укладання договору поставки №2/1408 від 14.08.2023 та отримання відповідачем товару на виконання умов цього договору на загальну суму на суму 1284138,83 грн згідно видаткових накладних, що містяться у матеріалах справи. 
Отже господарські зобов`язання позивача за договором є виконаними, внаслідок чого у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу 1284138,83 грн за отриманий товар. З урахуванням положення 2.2. договору, відповідач мав оплатити поставлений позивачем товар у формі 100% передоплати, проте умови договору щодо своєчасної сплати отриманого товару останній не виконав. Відтак, у відповідача утворилась прострочена заборгованість за поставлений товар у розмірі 1284138,83 грн, яка підлягає стягненню. Відповідачем позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не спростовано.
З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що місцевий суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 1284138,83 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині є безпідставними.
У зв`язку із простроченням своєчасної оплати відповідачем поставленого товару, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача: штраф у сумі 385 241,64 грн; 30% річних у сумі 336 692,72 грн та інфляційні втрати у сумі 115 392,18 грн, що нараховані по кожній видатковій накладній окремо починаючи з виникнення прострочки закінчуючи 22.09.2025.
За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.
Відповідно до п. 7.1. Договору у разі порушення термінів оплати Товару більш ніж на 5 днів, Покупець сплачує Продавцю штраф у розмірі 30% від вартості вчасно несплаченого Товару. Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України Покупець сплачує Продавцю 30% річних від простроченої суми.
Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 ЦК України).
За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Колегія суддів, перевіривши періоди нарахування штрафу та здійснені нарахування за допомогою калькулятору системи Ліга, вважає нарахування штрафу арифметично правильним та таким, що відповідає умовам договору, відповідно до цього позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 385 241,64 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
В апеляційній скарзі відповідач просить зменшити розмір штрафу та стягнути з відповідача штраф у розмірі 5%, що становить 64206,95 грн.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Статтею 2 ГПК України також передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; пропорційність.
Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.
Як зазначалось, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).
Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора.
Разом з тим, відповідно до висновків, викладених в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Конституційний суд України в наведеному рішенні зауважує, що захист від цих зловживань має базуватись на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення
Відтак, стягнення неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 ГПК, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.
Колегія суддів приймає до уваги відсутність будь-яких об`єктивних поважних причин невиконання відповідачем зобов`язань за договором, враховуючи наявність доказів отримання товару поставленого позивачем, а також, що відповідність та узгодження розміру штрафних санкцій сторонами у договорі такими, що відповідають наслідкам допущеного відповідачем порушення.
Враховуючи викладене вище та те, що сторони добровільно в договорі передбачили таку міру відповідальності, як нарахування штрафу в розмірі 30% від вартості вчасно неоплаченого товару ту обставину, що завданням неустойки є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання), той факт, що сума штрафу не є занадто великою, порівняно з сумою основного боргу, що свідчить про те, що наслідки невиконання відповідачем зобов`язання є вочевидь більш вигідні для позивача, ніж належне виконання такого зобов`язання, ту обставину, що позивач не затягував зі зверненням до суду з метою збільшення суми неустойки, при цьому відповідач, який просить суд зменшити розмір штрафу до 5% від суми позовних вимог, не надав суду жодних доказів того, що даний випадок є винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; що ним здійснювалися заходи на уникнення порушення зобов`язання, наявності дій відповідача, спрямованих на належне виконання зобов`язання, наявності виключних обставин, що викликали невиконання зобов`язання відповідачем, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафу. 
Відтак, сума штрафу у розмірі 385241,64 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Щодо стягнення 30% річних у сумі 336 692,72 грн та інфляційних втрат у сумі 115 392,18 грн, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як встановлено вище сторони у пункті 7.1. договору встановили таку відповідальність для покупця у разі порушення термінів оплати Товару, як нарахування 30% річних від простроченої суми. 
Судова колегія, перевіривши періоди нарахування 30% річних та інфляційних втрат здійснені нарахування за допомогою калькулятору системи Ліга, вважає нарахування 30% річних та інфляційних втрат арифметично правильними та такими, що відповідають умовам договору, відповідно до цього позовні вимоги про стягнення з відповідача 30% річних у сумі 336 692,72 грн та інфляційних втрат у сумі 115 392,18 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
В апеляційній скарзі по тексту відповідач також просить зменшити розмір 30% річних та посилається на постанову Великої Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 по справі у справі №903/602/24.
Проте, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано жодного аргументу та доказу щоб підтверджували підстави для зменшення нарахованих сум штрафу, 30% річних.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 по справі у справі №903/602/24 визнала за необхідне конкретизувати правовий висновок, викладений в її постанові від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження № 12-79гс19) та зазначити, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Колегія суддів також враховує та звертає увагу відповідача, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України).
За змістом вищенаведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 конкретизувала правовий висновок, викладений в її постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, зазначивши таке:
"Велика Палата Верховного Суду зазначає, що у справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, тоді як підстави для такого зменшення процентів річних суд повинен установлювати в кожному конкретному випадку.
Законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи.
Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи, має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.
Також при вирішенні питання про зменшення процентів річних суд має враховувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора.
До того ж у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 (провадження №12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.
З огляду на зазначені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено.
При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.
Колегія суддів зазначає, що сума заявлених до стягнення 30% річних передбачені умовами договору, зокрема п. 7.1. договору. З боку відповідача мало місце прострочення по оплаті товару протягом тривалого часу, а саме протягом майже року з моменту першої поставки товару до звернення до суду із даним позовом, 30% річних у розмірі 336692,72 грн порівняно з вартістю поставленого позивачем товару у розмірі 1284138,83 грн не є великою, що свідчить про те, що наслідки невиконання відповідачем зобов`язання є вочевидь більш вигідні для позивача, ніж належне виконання такого зобов`язання. При цьому відповідач не надав суду жодних доказів того, що даний випадок є винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; що ним здійснювалися заходи на уникнення порушення зобов`язання, наявності дій відповідача, спрямованих на належне виконання зобов`язання, наявності виключних обставин, що викликали невиконання зобов`язання відповідачем.
Враховуючи наведене вище, колегія не вбачає підстав для зменшення розміру 30% річних, тому вважає вимогу про стягнення 30% річних у розмірі 336692,72 грн обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).
Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги відповідача фактично дублюють його доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, та яким надана відповідна правова оцінка судом першої інстанції. Відтак, доводи апелянта стосуються виключно переоцінки доказів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення та не є підставою для його скасування. 
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 у справі №922/3485/25 слід залишити без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 у справі №922/3485/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 26.02.2026.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя Н.В. Гребенюк 

Суддя С.Ч. Жельне