ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

29607, м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1, e-mail: inbox@km.arbitr.gov.ua, тел.(0382)71-81-84
_______________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"25" березня 2026 р. Справа № 924/1331/25 
м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В., за участю секретаря судового засідання Комарніцької Н. П., розглянув матеріали справи 
за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький
до Старокостянтинівської міської ради
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Міністерства оборони України та Кабінету Міністрів України
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку

за участю представників:
позивача - Ковальчука В.М.
відповідача - не з`явився
третіх осіб -
Міністерства оборони України - не з`явився 
Кабінету Міністрів України - Канюк А.Ю.
за участю прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Манзелевського Ю.В.

В засіданні оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. 

встановив: Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Старокостянтинівської міської ради, в якому просить усунути перешкоди Квартирно-експлуатаційному відділу міста Хмельницький у користуванні землями оборони, а саме земельною ділянкою площею 0,1 га з кадастровим номером 6810800000:15:004:0006, яка належить територіальній громаді м. Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради, шляхом: скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6810800000:15:004:0006 у Державному земельному кадастрі з закриттям Поземельної книги; скасування державної реєстрації права власності територіальній громаді м. Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером 6810800000:15:004:0006 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із закриттям відповідного розділу.
Ухвалою суду від 05.01.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі для її розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 28.01.2026 (в подальшому відкладалось на 11.02.2026, 03.03.2026), задоволено клопотання позивача та залучено до участі в цій справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача: Міністерство оборони України та Кабінет Міністрів України.
20.02.2026 від Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону надійшла заява із повідомленням про вступ у дану справу з огляду на те, що вирішення справи №924/1330/25 впливає на майнові права та законні інтереси держави в особі КЕВ м. Хмельницький.
Ухвалою суду від 03.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 25.03.2026.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, стверджує, що спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони та перебуває на праві постійного користування у КЕВ м. Хмельницький згідно Державного акта на право постійного користування землею серії Б №041646. Проте, відповідачем з порушенням визначеного законом порядку вибуття земель оборони з державної форми власності, прийнято рішення №30 від 24.11.2017, яким надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, зокрема земельної ділянки орієнтовною площею 600000 кв. м. по вул. Заїкіна, 95, №17 п.1/VІІ від 21.12.2018, яким затверджено технічну документацію з землеустрою щодо земельної ділянки, розташованої по вул. Заїкіна, 95, площею 60000 кв. м. (кадастровий номер 6810800000:15:004:0001) та рішення №15 п.1./33/VІІ від 22.02.2019, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 60000 кв. м. на 383 земельні ділянки, до переліку яких входить і спірна земельна ділянка. Зазначені рішення Старокостянтинівської міської ради були скасовані відповідно судовими рішеннями у справі № 924/174/18 та №924/30/20. 
Звертає увагу, що у справі №924/30/20 судами було встановлено, що земельна ділянка орієнтованою площею 60 гектарів, яка розташована за адресою: Хмельницька область, Старокостянтинівський район, м. Старокостянтинів, вул. Заїкіна, 95, кадастровий номер 6810800000:15:004:0001, накладається на землі Міністерства оборони України, зазначені в Державному акті серії Б № 041646, та вибула з державної власності з порушенням нормативно встановленої процедури. 
Стверджує, що наявність державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку, яка належить до земель оборони, створює перешкоди землекористувачу вільно використовувати її за цільовим призначенням, а задоволення даного позову призведе до відновлення порушеного відповідачем права КЕВ м. Хмельницький як постійного користувача спірної земельної ділянки. 
Як на правові підстави позову посилається зокрема на положення ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. ст. 19, 20, 77, 79, 79-1, 84, 142, 152, 193 Земельного кодексу України, ст. ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України", ст. ст. 2, 4 Закону України "Про використання земель оборони", ст. ст. 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України".
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (від 02.03.2026), клопотання про застосування строків позовної давності (від 02.03.2026), які є ідентичними за змістом, а також заява (від 02.03.2026) про розгляд справи за відсутності представника відповідача, в якій повідомлено про заперечення щодо задоволення позовних вимог.
Відповідач просить застосувати наслідки спливу строків позовної давності. Посилаючись на ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України, вважає, що трирічний строк позовної давності, встановлений законом, сплив 05.03.2022. Зазначає, що під час карантину запровадженого у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.
Разом з тим, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України до теперішнього часу. 
Звертає увагу, що Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон №2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Ураховуючи конструкцію пункту 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, робить висновок, що продовження не є ні перериванням, ні зупиненням, а тому строк позовної давності обраховується у звичайному порядку. Проте, якщо строк позовної давності спливає у період дії карантину чи в період дії воєнного стану, однак до 29.01.2024, то строк, який сплинув, продовжується на такий період.
Повідомляє, що в подальшому, Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Оскільки, Закон №3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024, стверджує, що в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.
З врахуванням наведеного, висновує, що п. 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України діяв з 02.04.2020 до 30.06.2023, а п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України - з 17.03.2022 до 03.06.2025, тобто загальний термін зупинення строків тривав з 02.04.2020 по 30.06.2025. 
Також звертає увагу, що 14.05.2025 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності", який набрав чинності 04.09.2025.
Відтак, підсумовуючи наведене, стверджує, що станом на березень 2022 року сплив встановлений законом строк позовної давності за заявленими КЕВ міста Хмельницький вимогами щодо усунення перешкод в користуванні землями оборони, а саме земельної ділянки площею 0,1 га, з кадастровим номером 6810800000:15:004:0006, яка належить територіальній громаді м. Старокостянтинів, в особі Старокостянтинівської міської ради (ЄДРПОУ 36027760), шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6810800000:15:004:0005 у Державному земельному кадастрі з закриттям Поземельної книги та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із закриттям відповідного розділу, в повному обсязі, строк звернення до суду було продовжено до 29.01.2024 і такий продовжений строк з 30.01.2024 не може бути зупинений у зв`язку з його завершенням. 
Окрім того, у клопотанні про застосування строків позовної давності просить також закрити провадження у справі. 
Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача - Кабінет Міністрів України у письмових поясненнях (від 26.01.2026), зокрема, посилаючись на положення ст. 142 Земельного кодексу України, зазначає, що землі оборони перебувають у користуванні Міністерства оборони України, а розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, виключно який мав право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони. Зауважує, що істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, які закріплені за структурними одиницями ЗСУ, та подальшої передачі таких земельних ділянок у власність або у користування іншим особам є прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням Міністерства оборони України.
Вважає, що відповідач не мав права приймати будь-які рішення відносно спірної земельної ділянки, оскільки відповідні рішення чи розпорядження Кабінету Міністрів України щодо передачі земельної ділянки до земель комунальної власності не приймалось.
Позивач у додаткових поясненнях (від 24.03.2026) повідомляє, що заявлені позовні вимоги у цій справі відповідають змісту та правовій природі негаторного позову, оскільки спрямовані на захист прав законного володільця спірної земельної ділянки, яка є землями оборони, щодо користування і розпорядження нею. У контексті наведеного з приводу застосування строку позовної давності наголошує, що негаторний позов може бути заявлений упродовж всього часу тривання відповідного порушення. Відтак, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, зазначає, що позовна давність не поширюється на вимоги за негаторним позовом.
З приводу клопотання відповідача про закриття провадження у справі, присутні в судовому засіданні представник позивача, Кабінету Міністрів України, прокурор вказали на його безпідставність та необґрунтованість. 
Суд враховує, що положення ст. 231 ГПК України визначені підстави для закриття провадження у справі. Однак відповідач не навів та не обґрунтував наявність жодної з підстав, встановленої ч. 1 ст. 231 ГПК України для закриття провадження у цій справі. Разом з тим, застосування наслідків пропуску строків позовної давності, на що посилається відповідач, не є підставою для закриття провадження у справі. Відтак суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі №924/1331/25. 

Представник позивача в засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові, письмових поясненнях.
Представник Кабінету Міністрів України підтримав свою позицію, викладену у письмових поясненнях, та підтримав заявлені позовні вимоги.
Прокурор в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, вказуючи на те, що задоволення позовних вимог призведе до захисту та відновлення прав та інтересів держави, щодо використання земель оборони.
Відповідач представника в судове засідання не направив, проте у заяві від 02.03.2026 просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача.
Міністерства оборони України явку повноважного представника в засіданні суду не забезпечило, було належним чином повідомлено про судовий розгляд справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету від 04.03.2026.
Судом враховується, що відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.
Відповідно до Державного акта на право користування землею серії Б №041646, виданого виконавчим комітетом Старокостянтинівської районної ради народних депутатів, за Хмельницькою КЕЧ району, розміщеною на території Старокостянтинівського району, закріплюється в безстрокове і безоплатне користування 2725,0 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування.
Рішенням Старокостянтинівської міської ради від 21.12.2018 №17 п.1/32/VII "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель" затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель стосовно розташованої по вул. Заїкіна, 95, земельної ділянки площею 600000 м. кв.; вирішено здійснити реєстрацію права власності за Старокостянтинівською міською радою на розташовану по вул. Заїкіна, 95, земельну ділянку площею 600000 м. кв. (кадастровий номер 6810800000:15:004:0001), категорія земель - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність чи користування громадянам чи юридичним особам)).
22.02.2019 Старокостянтинівською міською радою прийнято рішення №15 п.1/33/VІІ, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу розташованої по вул. Заїкіна, 95, земельної ділянки загальною площею 600000 м. кв. (кадастровий номер 6810800000:15:004:0001) на земельні ділянки, в тому числі земельну ділянку з кадастровим номером 6810800000:15:004:0006, площею 1000 м. кв. (п. 1 рішення); вирішено здійснити державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, зазначені в п. 1 цього рішення за територіальною громадою м. Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради (п. 2 рішення).
Згідно із Висновком експерта №258/12-2022 від 24.04.2023, складеного судовим експертом Українського незалежного інституту судових експертиз, земельна ділянка орієнтовною площею 60 гектарів, яка розташована за адресою; Хмельницька область, Старокостянтинівський район, Старокостянтинів, вул. Заїкіна, 95, кадастровий номер 6810800000:15:004:0001, не накладається на землі Міністерства Оборони, зазначені в Державному акті № 041671 від 1980 року; узагальнюючи результати дослідження, експертом встановлено, що земельна ділянка орієнтованою площею 60 гектарів, яка розташована за адресою: Хмельницька область, Старокостянтинівський район, м. Старокостянтинів, вул. Заїкіна, 95, кадастровий номер 6810800000:15:004:0001, накладається на землі Міністерства оборони України, зазначені в Державному акті серія Б № 041646.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22.11.2018 у справі №924/174/18 (залишеним без змін постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 19.03.2019, постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019) задоволено позов квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницького, визнано незаконним та скасовано рішення 23 сесії Старокостянтинівської міської ради №30 в частині п. п. 5, 6, 7, яким територіальній громаді м. Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, які не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, стосовно розташованої в межах вул. Героїв Небесної Сотні, 17 земельної ділянки орієнтовною площею 100000 м2 (10га); по вул. Героїв Небесної Сотні, 21 земельної ділянки орієнтовною площею 200000 м2 (20га); по вул. Заїкіна, 95 земельної ділянки орієнтовно площею 600000 м2 (60га). Судами констатовано, що земельні ділянки, як землі оборони, належать позивачу на праві постійного користування. Зазначаючи, що істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, закріпленими за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі їх у власність або користування третім особами є отримання згоди на це МО України, яка у даному випадку відсутня, суд прийшов до висновку, що міськрада незаконно розпорядилася землями державної власності, які належать до земель оборони, за відсутності доказів відмови попереднього користувача від земельних ділянок, а також за відсутності підстав для переходу права землекористування та з порушенням порядку встановлення і зміни цільового призначення земель. Тому проведення інвентаризації землі при наявній у відповідача інформації про належність її до земель оборони свідчить про протиправність оскаржуваних рішень. Також зазначено, що враховуючи правовий режим спірних земельних ділянок оборонного значення, оскаржуване рішення порушує охоронювані законом права позивача на користування ними та спрямоване на подальше вилучення і передачу у власність іншим особам.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021 у справі №924/30/20 (залишено без змін постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 22.05.2023) позов КЕВ м. Хмельницький задоволено, визнано недійсним рішення Старокостянтинівської міської ради №17 п. 1/VІІ від 21 грудня 2018 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель" стосовно земельної ділянки розташованої по вул. Заїкіна, 95 площею 600000 м. кв., визнано недійсним рішення Старокостянтинівської міської ради №18 п.1/VІІ від 21 грудня 2018 року "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки" розташованої по вул. Заїкіна, 95; визнано недійсним рішення Старокостянтинівської міської ради №15 п. 1/33/VІІ "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки", кадастровий номер земельної ділянки 6810800000:15:004:0001, яка розташована у м. Старокостянтинів, вул. Заїкіна, 95.
Суд у справі №924/30/20 зазначив, зокрема, що проведення інвентаризації, в тому числі спірної земельної ділянки з подальшою передачею її у комунальну власність, при наявній у відповідача інформації про належність цієї земельної ділянки до земель оборони свідчить про протиправність рішення про таку інвентаризацію (без дозволу Міноборони та за відсутності дотримання встановленого законодавством порядку визначення характеру земельних ділянок).
Враховуючи наведене, суд виснував, що спірні рішення про: затвердження технічної документації з землеустрою щодо інвентаризації земель; про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки та про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, прийняті у зв`язку та на подальше виконання рішення Старокостянтинівської міської ради від 24.11.2017 №30 (яким територіальній громаді м. Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради надано дозвіл на розробку техдокументації із землеустрою щодо інвентаризації земель, в тому числі спірної ділянки), про яке (рішення) Верховний Суд у постанові від 11.09.2019 у справі № 924/174/18 дійшов висновку, що воно порушує права позивача на користування землею та спрямоване на подальше вилучення і передачу землі у власність іншим особам. Тому, оспорюванні у цій справі рішення також є такими, що порушують права позивача і прийняті з тією ж метою - передача землі у власність іншим особам.
В матеріалах справи наявна інформаційна довідка №456578462 від 15.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, згідно з якою земельна ділянка з кадастровим номером 6810800000:15:004:0006 зареєстрована 08.04.2019 на праві власності за територіальною громадою м. Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради.
Згідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності речового права на земельну ділянку від 26.12.2025 земельна ділянка кадастровий номер 6810800000:15:004:0006, площею 0.1 га, Хмельницька область, Старокостянтинівський район, м. Старокостянтинів, вулиця Заїкіна, 95 (місце розташування) має цільове призначення 16.00 Землі житлової та громадської забудови. 
У Положенні про Квартирно - експлуатаційний відділ міста Хмельницький (далі КЕВ) зазначено, що КЕВ є органом управління, який входить до структури Збройних Сил України, майно установи, в тому числі земельні ділянки (землі оборони) є військовим майном, що перебуває у державній формі власності і закріплюється за нею на праві оперативного управління. Відчуження майна установи здійснюється за погодженням з Міністерством оборони України у порядку, що встановлений законодавством; установа користується закріпленим за нею майном та земельними ділянками (землями оборони), відповідно до мети і та потреб своєї діяльності та чинного законодавства.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.
Із матеріалів справи слідує, що Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький, як постійний землекористувач, звернувся до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради, у якому просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,1 га з кадастровим номером 6810800000:15:004:0006, шляхом: скасування державної реєстрації цієї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та скасування державної реєстрації права власності територіальній громаді м. Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради на цю земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки спірна земельна ділянка є землями оборони, а наявність державної реєстрації права комунальної власності на цю земельну ділянку створює перешкоди позивачу вільно використовувати її за цільовим призначенням.
Згідно з положеннями ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).
Засади правового порядку у сфері земельних відносин в Україні визначаються, зокрема, Земельним кодексом України (далі - ЗК України).
Відповідно до ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Положеннями ст. 65 ЗК України передбачено, що землі оборони становлять окрему категорію земель для здійснення відповідної діяльності, порядок використання яких встановлюється законом.
Згідно зі статтею 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
За приписами ст. ст. 1, 2 Закону України "Про використання земель оборони" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин установ, закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України (військові частини); військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються в постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.
У статті 84 ЗК України встановлено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі оборони.
Згідно ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління.
Тобто національним законодавством (ч. 2 ст. 77, п. "в" ч. 4 ст. 84 ЗК України) обмежено перебування земель оборони лише в державній власності.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 22.03.2018 у справі №5017/2972/2012, від 29.09.2021 у справі №926/311/20, держава є власником земель оборони за законом, при цьому наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Державного акта на право користування землею серії Б №041646, виданого виконавчим комітетом Старокостянтинівської районної ради народних депутатів, за Хмельницькою КЕЧ району, розміщеною на території Старокостянтинівського району, закріплюється в безстрокове і безоплатне користування 2725,0 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування. 
Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22.11.2018 у справі №924/174/18, яке набрало законної сили (залишеним без змін постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 19.03.2019, постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019), визнано незаконним та скасовано рішення 23 сесії Старокостянтинівської міської ради №30 від 24.11.2017 в частині п. п. 5, 6, 7, яким територіальній громаді м. Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, які не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, стосовно зокрема, розташованої по вул. Заїкіна, 95 земельної ділянки орієнтовно площею 600000 м2 (60 га).
У судових рішеннях зазначено, що виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради видано КЕВ м. Хмельницький державні акти на право постійного користування серії Б №041671, 041646 від 1980 та 1979 років, згідно з якими останньому належать земельні ділянки, які охоплюють військові містечка № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в АДРЕСА_1; істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, закріпленими за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі їх у власність або користування третім особами є отримання згоди на це МО України, яка у даному випадку відсутня, натомість Старокостянтинівська міська рада, за відсутності дотримання встановленого законодавством порядку визначила характер земельних ділянок як землі житлової забудови; проведення інвентаризації землі при наявній у відповідача інформації про належність її до земель оборони свідчить про протиправність оскаржуваних рішень. 
Враховуючи наведене, правовий режим спірних земельних ділянок оборонного значення, суд виснував, що оскаржуване рішення порушує охоронювані законом права КЕВ м. Хмельницький на користування ними та спрямоване на подальше вилучення і передачу у власність іншим особам.
Однак, в подальшому Старокостянтинівською міською радою 21.12.2018 прийнято рішення №17 п.1/32/VII, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель стосовно розташованої по вул. Заїкіна, 95, земельної ділянки площею 600000 м. кв., вирішено здійснити реєстрацію права власності за Старокостянтинівською міською радою на розташовану по вул. Заїкіна, 95, земельну ділянку площею 600000 м. кв. (кадастровий номер 6810800000:15:004:0001) та 22.02.2019 - прийнято рішення №15 п.1/33/VІІ, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу розташованої по вул. Заїкіна, 95, земельної ділянки загальною площею 600000 м. кв. ( кадастровий номер 6810800000:15:004:0001) на земельні ділянки, в тому числі земельну ділянку з кадастровим номером 6810800000:15:004:0006, площею 1000 м. кв.; вирішено здійснити державну реєстрацію права власності на земельні ділянки.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021 у справі №924/30/20 (залишено без змін постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 22.05.2023), враховуючи висновки суду зроблені у справі №924/174/18, визнано недійсними рішення Старокостянтинівської міської ради: №17 п. 1/VІІ від 21.12.2018 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель" стосовно земельної ділянки розташованої по вул. Заїкіна, 95 площею 600000 м. кв., №18 п.1/VІІ від 21.12.2018 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки" розташованої по вул. Заїкіна, 95; №15 п. 1/33/VІІ "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки" кадастровий номер земельної ділянки 6810800000:15:004:0001, яка розташована у м. Старокостянтинів, вул. Заїкіна, 95, серед переліку яких земельна ділянка з кадастровим номером 6810800000:15:004:0006. Суд виснував, що оспорюванні рішення також є такими, що порушують права позивача і прийняті з тією ж метою, що і рішення № 30 від 24.11.2017 - передача землі у власність іншим особам.
Водночас під час розгляду справи судом враховано висновок експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 24.04.2023 № 58/12-2022, відповідно до якого земельна ділянка орієнтованою площею 60 гектарів яка розташована за адресою Хмельницька область, Старокостянтинівський район, м. Старокостянтинів, вул. Заїкіна, 95, кадастровий номер 6810800000:15:004:0001, накладається на землі Міністерства оборони України, зазначені в Державному акті серія Б № 041646.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, у результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером №6810800000:15:004:001, що належить до земель оборони та перебуває на праві постійного землекористування у позивача, на підставі рішення Старокостянтинівської міської ради № 15 п. 1/33/VІІ "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки", визнаного недійсним у справі №924/30/20, утворилась спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6810800000:15:004:0006, площею 1000 м. кв..
Разом з тим, згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру про право власності речового права на земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером 6810800000:15:004:0006 площею 0,1 га перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради та має цільове призначення 16.00 Землі житлової та громадської забудови. 
Судом враховується, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Повноваженням здійснювати управління державною власністю відповідно до закону, у силу ч. 5 ст. 116 Конституції України, наділено Кабінет Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. 
До повноважень КМУ в галузі земельних відносин стаття 13 ЗК України відносить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. КМУ може розпоряджатися землями лише у випадках та в порядку, прямо передбачених законом: 1) у разі вилучення та надання у власність чи користування земельних ділянок державної власності (ст. ст. 122, 149, 150 ЗК України); 2) у разі продажу земельних ділянок державної власності іноземним державам та юридичним особам (ст. 129 ЗК України).
Закон України "Про оборону України" та Закон України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" передбачає, що Міністерство оборони України будучи центральним органом управління Збройних Сил України, здійснює управління військовим майном. Міністерство оборони України забезпечує використання земельних ділянок державної власності, виділених для потреб Збройних Сил України. 
За змістом ст. 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України.
КМУ, зокрема, здійснює свої повноваження шляхом прийняття рішень на його засіданнях більшістю голосів загального складу КМУ (ст. 44 Закону України "Про Кабінет Міністрів України").
Таким чином, оскільки землі оборони перебувають лише у користуванні Міністерства оборони України, а розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, з врахуванням вимог, визначених у ст. 142 ЗК України, виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право власності чи користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони.
З огляду на викладене, беручи до уваги наведені норми права, істотною передумовою для припинення права власності держави на землі оборони та передачу їх територіальній громаді є прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням Міністерства оборони України. Аналогічні правові висновки зазначено у постановах Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №924/174/18, від 24.04.2018 у справі №902/538/14, від 29.11.2018 у справі №924/1025/14, від 16.12.2015 у справі №6-2510цс15.
Натомість доказів про прийняття Кабінетом Міністрів України, Міністерством оборони України рішення щодо передачі в комунальну власність із земель оборони спірної земельної ділянки з кадастровим номером 6810800000:15:004:0005 суду не подано.
Верховний Суд у постановах від 02.10.2024 у справі №444/1011/20, від 19.02.2025 у справі №145/564/23 вказав, що використання земель оборони суворо регламентується чинним законодавством, передача таких земель або їх використання для інших цілей без попередньої зміни цільового призначення заборонена, будь-які зміни в статусі чи порядку використання земель оборони повинні здійснюватися виключно з урахуванням інтересів обороноздатності держави, що є пріоритетним завданням. Такі обмеження спрямовані на збереження функціонального призначення земель оборони та запобігання їх використанню всупереч державним інтересам, що пов`язані з забезпеченням національної безпеки та оборони. Закріплення за землями статусу "землі оборони" є частиною загальної системи забезпечення національної безпеки, яка гарантує ефективне використання цих земель виключно для потреб оборони держави та недопущення їх неправомірного використання. 
Положеннями ст. 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, якщо в особи в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки обмеженої в обороті не призводять до заволодіння порушником такою ділянкою (постанови ВП ВС від 12.06. 2019 у справі №487/10128/14-ц; від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц, від 15.09.2020 у справі №372/1684/14-ц, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).
Тобто, державну реєстрацію права комунальної власності на землі оборони, яка здійснена з порушенням ЗК України, Закону України "Про використання земель оборони", потрібно розглядати як таку, що не є пов`язана з позбавленням власника його володіння цими ділянками. Однак, наявність такої реєстрації створює перешкоди власнику у здійснення права користування своїм майном.
Як зазначалось вище, держава є власником земель оборони за законом, при цьому наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом (постанова Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі №926/1017/14, постанова Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №5017/2972/2012, від 29.09.2021 у справі №926/311/20).
Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю (постанова Верховного Суду від 06.08.2021 у справі №910/20607/17).
Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом.
Відповідно до Положення про Квартирно - експлуатаційний відділ міста Хмельницький майно установи, в тому числі земельні ділянки (землі оборони) є військовим майном, що перебуває у державній власності і закріплюється за нею на праві оперативного управління.
Приписами ст. ст. 79, 79-1 ЗК України передбачено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру та здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Відповідно до ст. 193 ЗК України та ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель.
Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр").
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про Державний земельний кадастр" документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати законодавству.
Згідно з частинами 10, 11 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). 
Відповідно до ч. 13 статті 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Згідно з приписами ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Зі змісту наведеної норми слідує, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Верховного Суду від 24.01.2020 № 910/10987/18, від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15).
Частиною 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №914/2350/18 (914/608/20) зазначено, що "з урахуванням конкретних обставин справи та положень абзаців другого та третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-ІV задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами). На підставі викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 27.10.2021 у справі № 545/1883/20, про те, що задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності призведе до відновлення порушених прав позивача і не потребує для застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності". До схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.07.2023 у справі №759/5454/19.
Відтак, за встановлених судом обставин, земельна ділянка з кадастровим номером 6810800000:15:004:0006 площею 0,1 га, яка зареєстрована за Старокостянтинівською міською радою, відноситься до земель державної власності та не вилучалась у встановленому порядку, тому позовна вимога про скасування судом державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку є окремим належним та ефективним способом захисту прав держави, спрямованим на відновлення первісного стану, що існував до відповідної (незаконної) державної реєстрації.
Під час обрання ефективного способу захисту щодо спірної земельної ділянки необхідно враховувати, що її вибуття з державної власності супроводжувалося незаконною зміною цільового призначення, що зумовлює необхідність заявлення позовної вимоги, спрямованої на скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення землі та водночас поновить права законного розпорядника спірної земельної ділянки.
Вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки є елементом єдиного юридичного механізму захисту, спрямованого на досягнення реального результату у вигляді усунення законному власнику усіх перешкод щодо належного користування та розпорядження спірною земельною ділянкою.
З огляду на вищевикладене наявні підстави для задоволення позовних вимог щодо скасування державної реєстрація права комунальної власності Старокостянтинівської міської ради на спірну земельну ділянку та про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.
Щодо заяви Старокостянтинівською міської ради про застосування наслідків спливу строку позовної давності судом зазначається таке. 
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). 
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За усталеною позицією Верховного Суду негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом усунення перешкод у користуванні цим майном. Оскільки порушення прав власника або володільця триває до моменту його усунення, позовна давність не обмежує право власника або володільця на подання негаторного позову. Це, у свою чергу, виключає можливість застосування статті 256 ЦК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, від 20.06.2023 у справі №554/10517/16-ц, постанова Верховного Суду від 19.02.2025 у справі №145/564/23).
Враховуючи, що спірна земельна ділянка є державними землями оборони, даний позов є саме негаторним та може бути пред`явлений протягом всього строку триваючого правопорушення, у суду відсутні підстави для застосування ст. 256 ЦК України та відмови в позові в мотивів пропуску строку позовної давності. 
Згідно із ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказів, які спростовують заявлені позовні вимоги суду не подано.
Відтак, враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову (з урахуванням ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", оскільки позов подано в електронній формі). 
Керуючись ст. ст. 2, 4, 73, 74, 86, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький до Старокостянтинівської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача, Міністерства оборони України та Кабінету Міністрів України про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку задовольнити.

Усунути перешкоди Квартирно-експлуатаційному відділу м. Хмельницький (29006, м. Хмельницький, вул. Героїв АТО, буд. 3/1, код 07928461) у користуванні землями оборони, а саме земельною ділянкою площею 0,1 га з кадастровим номером 6810800000:15:004:0006, яка належить територіальній громаді м. Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради (31100, Хмельницька область, Хмельницький район, м. Старокостянтинів, вул. Острозького, буд. 41, код 36027760), шляхом:
скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6810800000:15:004:0006 у Державному земельному кадастрі з закриттям Поземельної книги;
скасування державної реєстрації права власності територіальної громади м. Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради (31100, Хмельницька область, Хмельницький район, м. Старокостянтинів, вул. Острозького, буд. 41, код 36027760) на земельну ділянку з кадастровим номером 6810800000:15:004:0006 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із закриттям відповідного розділу.

Стягнути з Старокостянтинівської міської ради (31100, Хмельницька область, Хмельницький район, м. Старокостянтинів, вул. Острозького, буд. 41, код 36027760) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький (29006, м. Хмельницький, вул. Героїв АТО, буд. 3/1, код 07928461) 4844,80 грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 80 коп) витрат зі сплати судового збору.
Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).
Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.
Повне рішення складено 31.03.2026.

Суддя В.В. Виноградова