П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/31125/25	

Перша інстанція: суддя Бутенко А.В.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача–Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги Адміністрації Державної прикордонної служби України, Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 у справі № 420/31125/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у 2017 році, передбаченої підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, у меншому від законодавчо встановленого розмірі;
- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2017 рік у розмірі, визначеному підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням раніше виплачених сум; виплату провести з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;
- визнати протиправною бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2017 році, передбаченої підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, у меншому від законодавчо встановленого розмірі;
- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік у розмірі, визначеному підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням раніше виплачених сум; виплату провести з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;
- визнати протиправною бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2018 році, передбаченої підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, у меншому від законодавчо встановленого розмірі;
- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі, визначеному підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням раніше виплачених сум; виплату провести з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;
- визнати протиправною бездіяльність Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2019 році, передбаченої підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, у меншому від законодавчо встановленого розмірі;
- зобов`язати Регіональне управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік у розмірі, визначеному підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням раніше виплачених сум; виплату провести з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 . З відомостей особистих карток грошового забезпечення за 2016- 2019 роки слідує, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2017 році, передбачена п. 3.6.3. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України N 425 від 20.05.2008 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 N 537/15228) та в 2018- 2019 роках, передбачена абзацом першим пункту 1 глави 6 розділу IV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 558 від 25.06.2018 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 № 854/32306), протиправно нарахована та виплачена позивачу в меншому від законодавчо встановленого розміру. Нарахована та виплачена ОСОБА_1 під час проходження військової служби матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та матеріальна допомога на оздоровлення, виплачена в лютому 2017 року в меншому, ніж законодавчо передбаченому розмірі, становлять "майно" в розумінні статті 1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, положення якої та практику Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”. Такі дії відповідачів щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у меншому, ніж законодавчо передбаченому розмірі, є незаконними та порушують мої конституційні права.
29.09.2025 від Адміністрації Державної прикордонної служби України надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що в лютому 2017 року позивачу була виплачена допомога на оздоровлення в розмірі 12646,18 грн., тобто в розмірі місячного грошового забезпечення без врахування “преміювання” та “премії по наказу”, як видно з архівних відомостей, доданих позивачем до позовної заяви. Згідно підпункту 3 пункту 5 постанови КМУ №1294, керівникам надається право “надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення”. Згідно з архівних відомостей, доданих позивачем до позовної заяви, позивачу надавалась допомога для вирішення соціально-побутових питань: У 2017 році – в розмірі 1760,00 грн., що не перевищує його місячного грошового забезпечення; У 2018 році – в розмірі 2220,00 грн., що не перевищує його місячного грошового забезпечення; Частиною 1 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Отже, законом розмір грошової допомоги на оздоровлення визначено у розмірі місячного грошового забезпечення. При цьому розмір місячного грошового забезпечення цим законом не визначений. На час нарахування та виплати допомоги для оздоровлення за 2017 та 2018 роки діяла Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425 (далі - Інструкція 425), яка визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби).
02.10.2025 від Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що наказ Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року № 558, зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 23 липня 2018 р. за № 854/32306, та наказ Міністерства внутрішніх справ від 19.08.2016 № 848, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2016 за № 1249/29379 пройшли державну реєстрацію та юридичну експертизу у Міністерстві юстиції України та відповідають нормам діючої Конституції України. Зазначена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачена Позивачу в повному обсязі та у відповідності до норм чинного законодавства. З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що Регіональне управління Морської охорони жодним чином не порушувала права позивача, та не могла їх порушити, оскільки відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог та ґрунтувались лише на приписах Закону, та ніяк ні на чому іншому, а тому позовні вимоги є безпідставними, та такими, що не можуть бути задоволеними у рамках дійсного Закону.
02.10.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив в якому позивач підтримав вимоги викладені в позовній заяві та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Короткий зміст рішення та мотиви суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 13.11.2025 у справі № 420/31125/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав протиправною бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у 2017 році, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-XII, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.
Зобов`язав Адміністрацію Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2017 рік, передбачену пунктом 1 статті 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-XII, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
Визнав протиправною бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, 2018 рік та 2019 рік у розмірі меншому ніж це передбачено Інструкцією №558 та Законом №2011-XII.
Зобов`язав Адміністрацію Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, 2018 рік та 2019 рік у розмірі передбаченому Інструкцією №558 та Законом №2011-XII.
В іншій частині позовних вимог – відмовив. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 2017 році позивачу під час проходження служби виплачувалася щомісяця, тому така винагорода не може вважатись одноразовою та повинна бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення, а тому належним захистом порушених прав позивача буде зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу для оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
Щодо виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2017 році суд виснував, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань мав бути розрахований входячи із розміру місячного грошового забезпечення позивача за липень 2017 року, що становило 20 797,09 грн.
Щодо виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 роки виснував, що відповідачем протиправно нараховано та виплачено позивача матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 року у меншому розмірі ніж це передбачено Інструкцією №558 та Законом №2011-XII.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник Адміністрації Державної прикордонної служби України подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що в Інструкції 425 чітко визначений порядок, з якого має бути обрахована допомога на оздоровлення, зокрема пунктом 3.7 визначено, що розмір допомоги на оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород).
Не погоджуючись з даним рішенням суду представник Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не взяв до уваги, що розмір матеріальної допомоги щороку встановлюється Адміністрацією Держприкордонслужби виходячи з наявного фонду грошового забезпечення.

Обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 28.10.2016 по 22.06.2018 проходив військову службу на посаді заступника начальника регіонального управління (з оперативно-розшукової роботи) - начальника оперативно-розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
З 22.06.2018 по 05.12.2019 проходив військову службу на посаді заступника начальника регіонального управління (з оперативно-розшукової роботи) - начальника оперативно-розшукового відділу Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України.
07.11.2019 наказом Голови Державної прикордонної служби України № 1123-ОС ОСОБА_1 звільнено з військової служби за підпунктом “а” (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”. 
05.12.2019 наказом начальника Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України №88-ос ОСОБА_1 виключено із списків особового складу регіонального управління та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням у запас ЗСУ.
Відповідно до архівних відомостей за 2017-2019 роки, позивачу нараховувалася та виплачувалася допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Позивач зазначає, що під час проходження військової служби матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та матеріальна допомога на оздоровлення, виплачена в меншому, ніж законодавчо передбаченому розмірі, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 №2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частини друга і третя статті 9 Закону № 2011-XII).
Схеми посадових окладів військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб були затверджені відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі - Постанова №1294), яка набрала чинності у січні 2008 року.
Відповідно до пункту 1 Постанови № 1294, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до п. 2 Постанови № 1294, виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Підпунктом 3 п. 5 цієї Постанови №1294 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 року № 425, що був чинним до 25.06.2018 року, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі - Інструкція №425).
Відповідно до пункту 1.2. Інструкції № 425, грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення;
місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.
До складу місячного грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія);
штатна посада - посада, визначена у штаті органу Держприкордонслужби, статус якої визначається встановленим за нею найвищим військовим званням і посадовим окладом.
У відповідності до підпунктів 3.6.1-3.6.3 п.3.6. Інструкції № 425, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Матеріальна допомога надається військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) на підставі рапорту, який подається по команді.
Питання виплати матеріальної допомоги розглядається комісією, склад якої затверджується наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби.
Рішення комісії оформляється протоколом, який затверджується начальником (командиром) органу Держприкордонслужби, і разом з рапортами військовослужбовців, наявними підтвердними документами передається до фінансово-економічного підрозділу для виплати матеріальної допомоги.
Матеріальна допомога військовослужбовцям надається за місцем штатної служби.
Розмір матеріальної допомоги визначається, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із законодавством України на день звернення.
Згідно з пунктом 3.7.1-3.7.2 п.3.7 Інструкції № 425, військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за їх рапортом за місцем штатної служби на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби, а начальникові (командирові) - на підставі наказу вищого начальника (командира) із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Відповідно до пп.3.7.4. п.3.7 Інструкції № 425, розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України та деяким іншим особам (далі – Інструкція №558).
Відповідно до пункту 2 Інструкції №558, грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення військовослужбовців (крім курсантів Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького (далі — академія) із числа осіб, які не перебували на військовій службі перед зарахуванням на навчання) складається з:
посадового окладу;
окладу за військовим званням;
щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії);
одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.
Місячне грошове забезпечення складається із:
основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням);
щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).
Як передбачає пунктів 1-3 глави 6 розділу IV Інструкції №558, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Розмір матеріальної допомоги щороку встановлюється Адміністрацією Держприкордонслужби виходячи з наявного фонду грошового забезпечення.
Матеріальна допомога надається військовослужбовцю на підставі рапорту, який подається за командою.
Питання щодо виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям розглядаються комісією, склад якої затверджується наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби.
Рішення комісії оформлюється протоколом, який затверджується начальником (командиром) органу Держприкордонслужби, і разом з рапортами військовослужбовців передається до фінансово-економічного підрозділу для виплати матеріальної допомоги.
Матеріальна допомога військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби або органом, у якому військовослужбовець перебуває на фінансовому забезпеченні.
Матеріалами спри встановлено, що позивачу у лютому 2017 року виплачена допомога для оздоровлення у розмірі 12646,18 грн.
Судом встановлено, що грошове забезпечення позивача за лютий 2017 року становило 20 233,89 грн (оклад за військове звання - 135,00 грн, посадовий оклад - 1760,00 грн, надбавка за вислугу років – 663,25 грн, надбавка за службу в умовах режимних обмежень – 264,00 грн, надбавка за кваліфікацію – 96,80 грн, надбавка за особливі умови служби, повязані з підвищеним ризиком для життя – 264,00 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань – 1279,13 грн, надбавка в/сл, які пров.опер.-розшук., розвід. чи контррозвід. діяльність – 528,00 грн., винагорода – 7587,71 грн., премія – 7656,00 грн).
Судом встановлено, що при нарахуванні позивачу допомоги на оздоровлення, відповідачем, до складу місячного грошового забезпечення з якого здійснюється обчислення допомоги на оздоровлення, не враховано винагороду у розмірі 7587,71 грн.
У постанові від 06.02.2019 в справі №522/2738/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відтак суд зазначає, що оскільки винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача та мала постійний характер, отже вона мала бути включена до розміру грошового забезпечення з якого позивачу розраховувалася допомога на оздоровлення.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода в 2017 році позивачу під час проходження служби виплачувалася щомісяця, тому така винагорода не може вважатись одноразовою та повинна бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення, а тому належним захистом порушених прав позивача буде зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу для оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди

На рахунок виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2017 році апеляційний суд зазначає таке.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачу у липні 2017 року виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1760,00 грн.
Відповідно до архівної відомості за 2017 рік, грошове забезпечення позивача за липень 2017 року становило 20 797,09 грн. (оклад за військове звання - 135,00 грн, посадовий оклад - 1760,00 грн, надбавка за вислугу років – 663,25 грн, надбавка за службу в умовах режимних обмежень – 264,00 грн, надбавка за кваліфікацію – 96,80 грн, надбавка за особливі умови служби, повязані з підвищеним ризиком для життя – 264,00 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань – 1279,13 грн, надбавка в/сл, які пров.опер.-розшук., розвід. чи контррозвід. діяльність – 528,00 грн., винагорода – 7798,91 грн., премія – 8008,00 грн).
При цьому, позивачу виплачена матеріальна допомога у розмірі, що відповідає розміру посадового окладу позивача за 2017 рік.
Відповідно до Інструкції № 425, матеріальна допомога виплачується у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Як зазначалося судом вище, до складу місячного грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія).
Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань мав бути розрахований входячи із розміру місячного грошового забезпечення позивача за липень 2017 року, що становило 20 797,09 грн.
Щодо виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 роки апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до Інструкції №558 матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується один раз на рік в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, яке складається із основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням);
щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).
З матеріалів справи вбачається, що позивачу у квітні 2018 року виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 2220,00 грн.
Так, відповідно до архівної відомості за 2018 рік, грошове забезпечення позивача у квітні 2018 року становило 21 489,60 грн. (оклад за військове звання - 1480,00 грн, посадовий оклад - 8880,00 грн, надбавка за вислугу років – 5180,00 грн, надбавка за службу в умовах режимних обмежень – 1332,00 грн, надбавка за кваліфікацію – 621,60 грн, премія – 3996,00 грн).
Також, позивачу у листопаді 2019 року виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 2220,00 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що грошове забезпечення позивача у листопаді 2019 року становило 27 824,32 грн (оклад за військове звання - 1480,00 грн, посадовий оклад - 8880,00 грн, надбавка за вислугу років – 5180,00 грн, надбавка за кваліфікацію – 621,60 грн, премія – 3108,00 грн., надбавка за особливості проходження служби – 7770,00 грн., індексація – 1784,72 грн.).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем протиправно нараховано та виплачено позивача матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 року у меншому розмірі, ніж це передбачено Інструкцією №558 та Законом №2011-XII.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги.

Викладені в цій постанові мотиви та аргументи дають відповідь на всі суттєві доводи апеляційної скарги. 
Інші доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п.п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994.
При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Адміністрації Державної прикордонної служби України, Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 у справі № 420/31125/25 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	А.Г. Федусик   Г.В. Семенюк