ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2156/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.
за участю представників учасників справи:
від Акціонерного товариства "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК": Лавріна О.В.,
від Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТРУМ ЕССЕТС": Шкаровський Д.О.,
від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: Сидоренко Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі 
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТРУМ ЕССЕТС"
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.01.2026 про відмову у зустрічному забезпеченні, суддя в І інстанції Невінгловська Ю.М., в м. Одесі
у справі №916/2156/25
за позовом: Акціонерного товариства "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТРУМ ЕССЕТС"
за участю третьої особи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про витребування майна із чужого незаконного володіння
ВСТАНОВИВ
В червні 2025 року Акціонерне товариство "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТРУМ ЕССЕТС" з вимогами про витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна: 3-поверхова будівля бізнес-центру з підземним паркінгом, яка складається з будівлі літ. "А", загальною площею 8010,2 кв.м., відображеної в технічному паспорті, що знаходиться за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Бабаджаняна маршала, будинок 25-Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 52697651101.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу від 18.07.2024 №N1025527/1 був розірваний у зв`язку з недотриманням відповідачем умов цього договору. Проте відповідач не повернув позивачу набуте за договором майно.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.06.2025 було відкрито провадження у справі №916/2156/25 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.06.2025 заяву Акціонерного товариства “МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК” про забезпечення позову у справі №916/2156/25 було задоволено:
- накладено арешт на 3-поверхову будівлю бізнес-центру з підземним паркінгом, яка складається з будівлі літ. "А", загальною площею 8010,2 кв.м., відображеної в технічному паспорті, що знаходиться за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Бабаджаняна маршала, будинок 25- Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 52697651101, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "СПЕКТРУМ ЕССЕТС";
- заборонено ТОВ "СПЕКТРУМ ЕССЕТС" та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з відчуженням, передачею в користування, оренду, заставу (іпотеку), здійсненням поділу та об`єднання, передачею прав будь – яким чином іншим особам, державною реєстрацією речових прав щодо нерухомого майна, внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записів про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо нерухомого майна, а саме 3-поверхової будівлі бізнес-центру з підземним паркінгом, яка складається з будівлі літ. "А", загальною площею 8010,2 кв.м., відображеної в технічному паспорті, що знаходиться за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Бабаджаняна Маршала, будинок 25-Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 52697651101.
Ухвала про забезпечення позову оскаржувалась в апеляційному порядку, разом з цим ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2025, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 10.12.2025, було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “СПЕКТРУМ ЕССЕТС” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.06.2025 (про забезпечення позову) по справі №916/2156/25, оскільки в матеріалах оскарження ухвали доказів на підтвердження поважності пропуску строку на апеляційне оскарження немає.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.07.2025, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.09.2025 у задоволенні клопотання ТОВ “СПЕКТРУМ ЕССЕТС” про заміну одного заходу забезпечення позову іншим у справі №916/2156/25 відмовлено.
12.01.2026 до Господарського суду Одеської області надійшло клопотання ТОВ "СПЕКТРУМ ЕССЕТС" про зустрічне забезпечення у даній справі, в якій заявник просив вжити заходи зустрічного забезпечення у справі та зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 11 508 139,44 грн.
Відповідач вважав, що існують підстави для зустрічного забезпечення позову, оскільки застосовані заходи забезпечення фактично унеможливлюють експлуатацію нерухомого майна та є суттєвим втручанням у його права й законні інтереси, позбавляючи можливості вільно розпоряджатися майном. Унаслідок накладеного обтяження Відповідач не може передавати приміщення в оренду, що унеможливлює здійснення основної господарської діяльності — надання в оренду й експлуатацію нерухомого майна.
На переконання заявника, це створює реальний ризик завдання Товариству майнових збитків у вигляді втрати доходу та упущеної вигоди, а також негативно впливає на його фінансовий стан і можливість виконання договірних зобов`язань. Крім того, арештоване нерухоме майно з часом втрачає ринкову вартість, що порушує майнові інтереси власника.
Зустрічне забезпечення дозволить відшкодувати можливі збитки, спричинені заходами забезпечення позову, шляхом внесення Позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 11 508 139,44 грн. З огляду на розмір позовних вимог, визначених виходячи з вартості об`єкта нерухомості, внесення суми, співмірної з такими вимогами, є адекватним і пропорційним способом зустрічного забезпечення.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.01.2026 у справі №916/2156/25 у задоволенні клопотання ТОВ “СПЕКТРУМ ЕССЕТС” про зустрічне забезпечення у справі №916/2156/25 – відмовлено.
Відмовляючи у зустрічному забезпеченні, суд виходив з того, що відповідно до ч. 10 ст. 141 ГПК України зустрічне забезпечення не застосовується щодо позовів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, поданих у межах процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку. АТ «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» з 25.02.2022 перебуває в процедурі ліквідації, запровадженій рішенням НБУ та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а його корпоративні права у 100% розмірі передані у власність держави. Отже, спір безпосередньо стосується повноважень Фонду як ліквідатора банку.
Крім того, застосування зустрічного забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Воно допускається лише за умови доведення обґрунтованої ймовірності заподіяння відповідачу збитків унаслідок забезпечення позову та співмірності таких заходів. Обов`язок доказування покладається на заявника.
Суд зазначив, що предметом спору є витребування нерухомого майна, а вжиті заходи спрямовані на недопущення його відчуження чи передачі, що могло б унеможливити виконання рішення суду. Водночас відповідач не надав жодних доказів на підтвердження факту та розміру можливих збитків. За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення заяви про зустрічне забезпечення позову.
Не погодившись з даною ухвалою, ТОВ “СПЕКТРУМ ЕССЕТС” звернулось з апеляційною скаргою, в якій скаржник просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.01.2026 у справі № 916/2156/25 – скасувати та прийняти нове судове рішення у справі №916/2156/25, яким задовольнити Товариству з обмеженою відповідальністю “СПЕКТРУМ ЕССЕТС” клопотання про зустрічне забезпечення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність обмежень у користуванні майном, оскільки арешт фактично позбавив Товариство можливості укладати договори оренди та отримувати орендну плату, що спричиняє упущену вигоду і перешкоджає здійсненню господарської діяльності. Суд не надав належної оцінки наслідкам застосованих заходів забезпечення.
Апелянт також вказує, що посилання суду на перебування Банку в процедурі виведення з ринку не може нівелювати принцип рівності сторін. Оскільки саме Банк ініціював забезпечення позову, яке обмежує право власності Товариства, він має нести відповідні ризики у разі безпідставності своїх вимог.
На думку скаржника, запропонований розмір зустрічного забезпечення є співмірним із заходами забезпечення та можливими збитками, спрямований на збереження балансу інтересів сторін. Суд першої інстанції не дослідив ці обставини належним чином, що призвело до неправильного застосування норм процесуального та матеріального права.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що заявником не обґрунтовано ані можливість заподіяння збитків, ані їх розмір, як того вимагає ст. 141 ГПК України. Жодних належних доказів на підтвердження суми коштів, яку пропонується внести на депозит, не подано. Не доведено і ризику втрати майна у зв`язку з накладеним арештом. При цьому зустрічне забезпечення не може компенсувати можливе витребування майна у разі задоволення позову, оскільки в такому випадку воно передається позивачу без відшкодування вартості, а сплачені кошти за договором купівлі-продажу не підлягають поверненню.
Щодо можливих орендних платежів - заявником не підтверджено ані наміру, ані реальної можливості передачі майна в оренду, як і розміру потенційних збитків. Водночас передача спірного майна в оренду могла б створити додаткові обтяження для нового власника. Крім того, законність застосованих заходів забезпечення вже підтверджена судами апеляційної та касаційної інстанцій.
Окремо зазначено, що АТ «МР БАНК» перебуває у процедурі ліквідації. Відповідно до спеціального законодавства у такій процедурі не виникають нові зобов`язання, не пов`язані безпосередньо з ліквідацією. Внесення значної суми на депозит до таких витрат не належить. Також закон прямо забороняє покладення на банк, що ліквідується, обов`язку вчиняти певні дії шляхом забезпечення позову, а внесення коштів на депозит є саме таким обов`язком. Окрім цього, зустрічне забезпечення не застосовується до позовів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, поданих у межах процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.
У відзиві на апеляційну скаргу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначає, що Положеннями ч.3 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним для правовідносин осіб з огляду на перебування АТ “МР БАНК” в процедурі ліквідації, під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Витрати на таке депонування ще і в значній сумі явно не є безпосередньо пов`язаними із здійсненням ліквідаційної процедури. Крім того, застосування такого зустрічного забезпечення прямо заборонено діючим законодавством України.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 03.03.2026 об 10:45.
В судовому засіданні брали участь представники учасників справи.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.
Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.
Отже, забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 Господарського процесуального кодексу України).
Судовий розсуд – це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосування останніх знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.
Згідно з частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Зі змісту цієї норми процесуального права вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно та/або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами та/або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.
Крім того, можливість забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача у межах ціни позову у спорі про стягнення грошових коштів (у майновому спорі) підтверджена висновком Верховного Суду, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22.
Водночас процесуальний закон передбачає також право господарського суду застосувати зустрічне забезпечення до особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, що передбачено статтею 141 Господарського процесуального кодексу України.
Метою зустрічного забезпечення є співмірне вжиття судом заходів, спрямованих на забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача відповідно до статті 146 Господарського процесуального кодексу України, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Інститут зустрічного забезпечення спрямований на реалізацію таких основних засад господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та пропорційність, адже забезпечення позову певною мірою обтяжує відповідача і у випадку незадоволення вимог позивача зустрічне забезпечення гарантує можливість відшкодувати збитки.
Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом:
1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;
2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.
Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.
Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.
Зазначена норма Господарського процесуального кодексу України узгоджується зі змістом принципу 8 Принципів попередніх і забезпечувальних заходів в міжнародному цивільному процесі, прийнятих Асоціацією міжнародного права у 1996 році, за змістом якої суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті відмови у позові. При вирішенні питання про гарантії суд повинен враховувати можливості позивача відповісти на вимогу про відшкодування збитків.
Таким чином, метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача(-ів), які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача(-ів). Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий "status quo" між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору.
Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що при вирішенні питання про зустрічне забезпечення господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідного заходу з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо зустрічного забезпечення; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.
З аналізу положень статті 141 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що метою застосування заходів зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
Отже, під зустрічним забезпеченням слід розуміти спосіб гарантування відшкодування можливих збитків, які можуть бути заподіяні одній зі сторін господарського процесу забезпеченням позову. З огляду на те, що зустрічне забезпечення не може бути вжито господарським судом без застосування заходів забезпечення позову, зустрічне забезпечення позову є залежним від інституту забезпечення позову, тобто зустрічне забезпечення є складовою частиною інституту забезпечення позову.
Зустрічне забезпечення позову як процесуальний засіб захисту відповідача має приблизно ті ж самі ознаки, що і забезпечення позову, і також передбачає дотримання принципів господарського судочинства, зокрема, принципів змагальності, рівності і пропорційності, які теж мають місце у разі застосування зустрічного забезпечення. Більш того, саме запровадження цього захисного засобу спрямовано на забезпечення рівності правового статусу сторін; принцип пропорційності фактично виражений в частині третій статті 141 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, під зустрічним забезпеченням позову слід розуміти механізм, що складається із тимчасових процесуальних дій господарського суду, що наділені обмежувальним характером для позивача і спрямовані на забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, завданих забезпеченням позову.
Заходи до зустрічного забезпечення повинні бути співмірними із заходами забезпечення позову. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до зустрічного забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.
Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності порушення прав, наявності та розміру понесення можливих збитків, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і можливими збитками, покладено на заявника – відповідача.
Саме лише посилання заявника на необхідність застосування такого інституту не є достатньою підставою для вжиття відповідних заходів, адже застосуванню заходів зустрічного забезпечення має передувати доведеність відповідачем існування правових підстав для їх вжиття, а саме: обґрунтованої ймовірності виникнення негативних наслідків в результаті застосування судом забезпечувальних заходів.
Предметом спору у даній справі є немайнова вимога позивача до відповідача про витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна: 3-поверхова будівля бізнес-центру з підземним паркінгом, яка складається з будівлі літ. "А", загальною площею 8010,2 кв.м., відображеної в технічному паспорті, що знаходиться за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Бабаджаняна маршала, будинок 25-Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 52697651101.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу від 18.07.2024 №N1025527/1 був розірваний у зв`язку з недотриманням відповідачем умов цього договору, проте відповідач не повернув позивачу набуте за договором майно.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.06.2025 заяву Акціонерного товариства “МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК” про забезпечення позову у справі №916/2156/25 було задоволено:
- накладено арешт на 3-поверхову будівлю бізнес-центру з підземним паркінгом, яка складається з будівлі літ. "А", загальною площею 8010,2 кв.м., відображеної в технічному паспорті, що знаходиться за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Бабаджаняна маршала, будинок 25- Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 52697651101, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "СПЕКТРУМ ЕССЕТС";
- заборонено ТОВ "СПЕКТРУМ ЕССЕТС" та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з відчуженням, передачею в користування, оренду, заставу (іпотеку), здійсненням поділу та об`єднання, передачею прав будь – яким чином іншим особам, державною реєстрацією речових прав щодо нерухомого майна, внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записів про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо нерухомого майна, а саме 3-поверхової будівлі бізнес-центру з підземним паркінгом, яка складається з будівлі літ. "А", загальною площею 8010,2 кв.м., відображеної в технічному паспорті, що знаходиться за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Бабаджаняна Маршала, будинок 25-Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 52697651101.
12.01.2026 до Господарського суду Одеської області надійшло клопотання ТОВ "СПЕКТРУМ ЕССЕТС" про зустрічне забезпечення у даній справі, в якій заявник просив вжити заходи зустрічного забезпечення у справі та зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 11 508 139,44 грн.
Відповідач вважав, що існують підстави для зустрічного забезпечення позову, оскільки застосовані заходи забезпечення фактично унеможливлюють експлуатацію нерухомого майна та є суттєвим втручанням у його права й законні інтереси, позбавляючи можливості вільно розпоряджатися майном. Унаслідок накладеного обтяження Відповідач не може передавати приміщення в оренду, що унеможливлює здійснення основної господарської діяльності — надання в оренду й експлуатацію нерухомого майна.
На переконання заявника, це створює реальний ризик завдання Товариству майнових збитків у вигляді втрати доходу та упущеної вигоди, а також негативно впливає на його фінансовий стан і можливість виконання договірних зобов`язань. Крім того, арештоване нерухоме майно з часом втрачає ринкову вартість, що порушує майнові інтереси власника. Зустрічне забезпечення дозволить відшкодувати можливі збитки, спричинені заходами забезпечення позову, шляхом внесення Позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 11 508 139,44 грн. З огляду на розмір позовних вимог, визначених виходячи з вартості об`єкта нерухомості, внесення суми, співмірної з такими вимогами, є адекватним і пропорційним способом зустрічного забезпечення.
Насамперед судова колегія зауважує, що відповідно до ч. 10 ст. 141 ГПК України, зустрічне забезпечення не застосовується щодо позовів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які подані ним у межах процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.
Так, на підставі Постанови Правління Національного банку України № 91-рш/БТ від 25.02.2022 було прийнято рішення «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК». 
На підставі вказаного рішення НБУ, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 131 від 25.02.2022 «Про початок процедури ліквідації AT «МР БАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку». 
Згідно з зазначеним рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень ліквідатора АТ «МР БАНК», визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, призначено провідного професіонала з питань ліквідації банків Луньо Іллю Вікторовича строком на три роки з 25 лютого 2022 року до 24 лютого 2025 року включно. 
Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.11.2024 № 1163 «Про деякі питання здійснення ліквідації АТ «МР БАНК»», строк управління майном (активами) АТ «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» (далі – АТ «МР БАНК») та задоволення вимог його кредиторів подовжено на строк дії воєнного стану в Україні та 6 місяців з дати його припинення чи скасування у зв`язку з виникненням обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів. 
Також Рішенням № 1163 продовжено визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження ліквідатора АТ «МР БАНК», делеговані провідному професіоналу з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Луньо Іллі Вікторовичу до моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Дана інформація є публічною та розміщена на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за посиланням: https://www.fg.gov.ua/articles/59527-prodovzheno-povnovazhennyalikvidatora-at-mr-bank.html. 
Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виведення неплатоспроможного банку з ринку – це заходи, які здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб стосовно банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку одним із способів, визначених статтею 39 цього Закону.
Так ч. 2 ст. 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із таких способів:
1) ліквідація банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб у порядку, встановленому цим Законом;
2) ліквідація банку з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобов`язань на користь приймаючого банку;
3) відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку на користь приймаючого банку з відкликанням банківської ліцензії неплатоспроможного банку та подальшою його ліквідацією;
4) створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов`язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку;
5) продаж неплатоспроможного банку інвестору.
Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
Відтак з 25 лютого 2022 року АТ «МР БАНК» перебуває в процедурі ліквідації, яка здійснюється державною установою - Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, тобто банк перебуває під повним контролем держави Україна.
Крім того відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 11.05.2022 «Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів» та Указу Президента України від 11 травня 2022 року №326/2022 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 11 травня 2022 року «Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів», 19 травня 2022 року в Україні були примусово вилучені корпоративні права (акції) у розмірі 100 відсотків майна АТ «МР БАНК», що належали публічному акціонерному товариству «Сбєрбанк Росії», яке повністю припинило участь у Банку, переставши бути акціонером Банку, а держава Україна набула право власності на корпоративні права (акції) у розмірі 100 відсотків майна Банку.
З огляду на викладене, Акціонерне товариство «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» перебуває в процедурі ліквідації, яка здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, та рішення у даній справі вплине на права та обов`язки Фонду, який здійснює управління банком та його ліквідацію, що безпосередньо стосується функцій та повноважень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Таким чином судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно неможливості застосування зустрічного забезпечення в даній справі, оскільки позивач у даній справі - Акціонерне товариство «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК», тобто банк, відносно якого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб здійснюється процедура виведення з ринку, як неплатоспроможного, що свідчить про те, що застосування такого зустрічного забезпечення прямо заборонено діючим законодавством України.
Оцінюючи доводи заявника щодо необхідності застосування заходів зустрічного забезпечення, апеляційний господарський суд виходить також із наступних мотивів.
Південно-західний апеляційний господарський суд наголошує на тому, що підприємництво – це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.
Аналізуючи вимогу заявника про внесення позивачем на депозитний рахунок суду 11 508 139,44 грн, суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність належного обґрунтування цієї суми. Клопотання не містять жодних розрахунків чи доказів, які б підтверджували реальність зазначених втрат. 
Щодо посилань на ринкову вартість арештованого майна, колегія суддів зауважує, що зустрічне забезпечення не призначене для страхування вартості майна, яке є предметом спору про витребування.
Стосовно тверджень відповідача про втрату орендних платежів, суд зазначає, що заявником не надано жодних доказів наявності реального наміру або технічної можливості передачі об`єкта в оренду. Доводи про упущену вигоду мають суто гіпотетичний характер і ґрунтуються на припущеннях.
Доводи відповідача щодо необхідності вжиття зустрічного забезпечення фактично зводяться до можливих наслідків блокування його господарської діяльності у вигляді невиконання ним своїх обов`язків перед іншими особами, але таке є ризиком підприємницької діяльності кожного, хто є суб`єктом підприємницької діяльності, про що Верховний Суд наголосив в постанові від 19.02.2025 у справі №916/4912/24.
Таким чином, ініціюючи питання зустрічного забезпечення, відповідач не довів наявності реальних і невідворотних збитків, що можуть бути понесені ним саме внаслідок забезпечення позову, а не у зв`язку з власною господарською ініціативою, адже всі доводи скаржника про унеможливлення виконання договірних зобов`язань із контрагентами є гіпотетичними, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються належними та допустимими у розумінні процесуального закону доказами.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 275 та ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції, розглядаючи заяву, дав вірну оцінку доводам сторін, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.
Згідно зі статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення питання щодо відмови у забезпеченні позову.
Посилання скаржника на неправильне застосування норм процесуального права під час винесення оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування зазначеного судового акту апеляційний господарський суд не вбачає.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТРУМ ЕССЕТС" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.01.2026 про відмову у зустрічному забезпеченні у справі №916/2156/25 - залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.01.2026 у справі №916/2156/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 05.03.2026.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська