ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 346/3422/23
провадження № 51-4687 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника   ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргузасудженого ОСОБА_6 на вирок Івано-Франківського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12023091180000122, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тростянець Коломийського (до 17.07.2020 - Снятинського) району Івано-Франківської області, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:     АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2025 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 цього Кодексу.
У строк відбуття призначеного основного покарання ОСОБА_6 зараховано період його попереднього ув`язнення з 17.02.2023 по 20.02.2023 включно, з розрахунку, що одному дню такого ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді застави в розмірі
80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить
214 712 грн, ухвалено скасувати після набрання вироком законної сили.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Вироком Івано-Франківського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 цього Кодексу.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку, 11.02.2023, приблизно о 18 год 25 хв., тобто в темну пору доби, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz, ML 350», державний номерний знак НОМЕР_1 , та сухому асфальтному покритті рухався по вул. І. Мазепи в м. Коломиї Івано-Франківської області, у напрямку центральної частини вказаного міста, під`їжджав до перехрестя вулиць Мазепи - Бачинського - Київська.
В той час до даного перехрестя, у напрямку з вул. Київської підійшла потерпіла ОСОБА_8 та почала переходити проїзну частину дороги по вул. Мазепи по регульованому пішохідному переходу, який позначений дорожніми знаками 5.3, 5.1 та дорожньою розміткою 1.14.1, а тому у відповідності до вимог п. 4.16 а Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) мала перевагу в русі.
В порушення п. 1.5., п. 2.3. (підпункти б, д), п. 4.16, п. 12.1, п. 18.1 ПДР
ОСОБА_6 проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, маючи об`єктивну можливість виявити потерпілу на проїзній частині дороги, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого вчинив наїзд на ОСОБА_8 , яка переходила проїзну частину дороги пішохідним переходом. 
Внаслідок порушення ОСОБА_6 вказаних вимог ПДР відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої потерпіла отримала тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись з вироком апеляційного суду в частині призначеного покарання, просить його змінити, призначити йому за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік зпокладенням обов`язків, передбачених ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 цього Кодексу.
Обґрунтовуючи наведене зазначає, що судом апеляційної інстанції належним чином не враховано його щире каяття, принесення вибачення потерпілій та її родині, надання матеріальної допомоги. Просить не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки це його заробіток для утримання дружини, яка є інвалідом ІІ групи, та неповнолітніх дітей. 
Крім цього стверджує, що судом не враховано характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, його відношення до скоєного, оскільки він усвідомив неправомірність вчиненого, відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання та реєстрації, позитивні характеристики за місцем роботи і навчання, не перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра. Обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, тоді як обставини, що його обтяжують, відсутні. 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6  та його захисник ОСОБА_7 касаційну скаргу підтримали. 
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просила вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, а також розмір та вид призначеного основного покарання у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. 
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.
Як убачається з вироку, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, місцевий суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання, - щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю даного злочину та добровільне відшкодування завданих збитків, що підтверджується заявою потерпілої від 28.08.2024, при цьому обставин, які обтяжують покарання, суд не встановив. Також врахував дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, нагороджувався грамотами за участь у спортивних заходах, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, та дійшов висновку про призначення основного покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, зі звільненням ОСОБА_6  від його відбування на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
Разом з цим, взявши до уваги доводи сторони захисту, а також врахувавши, що сторона обвинувачення та потерпіла не наполягала на призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції вказав про відсутність підстав для призначення додаткового покарання, яке не передбачене, як обов`язкове, в санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Не погодившись із вироком суду прокурор звернувся з апеляційною скаргою, за результатами розгляду якої суд апеляційної інстанції скасував вирок в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, при цьому вказав, що судом необґрунтовано не застосовано додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а також визначена тривалість іспитового строку при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини його вчинення, а саме конкретні порушення вимог ПДР, допущені обвинуваченим, наслідки таких порушень - дорожньо-транспортну пригоду в результаті якої потерпілій ОСОБА_8 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження,дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які його обтяжують, суд апеляційної інстанції призначив ОСОБА_6  за ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнив його відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 2 роки, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи не міститься доказів на підтвердження того, що керування автомобілем є заробітком ОСОБА_6 , не долучено таких доказів і до касаційної скарги, тому доводи скарги в цій частині є надуманими.
Перебування на утриманні засудженого дружини, яка є інвалідом ІІ групи, та неповнолітніх дітей не спростовує правильність висновків апеляційного суду щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. 
У контексті наведеного, Суд вважає, що призначене апеляційним судом
ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також відсутні підстави для зменшення тривалості іспитового строку визначеного засудженому апеляційним судом. 
Оскаржуваний вирок достатньо вмотивований та відповідає вимогам статей 370, 420 КПКУкраїни.
З урахуванням викладеного вирок суду апеляційної інстанції слід залишити без зміни, а касаційну скаргузасудженого ОСОБА_6 - без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Івано-Франківського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - беззадоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2  ОСОБА_3