СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Харків Справа № 913/282/23 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.,

за участю секретаря судового засідання Довгань А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури (вх.№406 Л/2 від 14.02.2024)
на рішення Господарського суду Луганської області від 12.01.2024 у справі №913/282/23 (повний текст складено 19.01.2024, суддя Лісовицький Є.А.) 
за позовом виконувача обов`язків керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Північно-східного офісу Державної аудиторської служби України, м. Харків,
до 1. Відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, м.Кремінна Луганської області,
2. Соловей Карини Сергіївни, м. Кремінна Луганської області,
про визнання недійсними рішення тендерного комітету, договору про закупівлю та застосування наслідків відповідної недійсності,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року виконувач обов`язків керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Луганської області з позовною заявою в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у відповідних правовідносинах – Північно-східного офісу Державної аудиторської служби України до Відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області та Соловей Карини Сергіївни з вимогами:
- визнати недійсним рішення тендерного комітету Відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, оформлене протоколом його засідання від 12.05.2017, про визначення фізичної особи-підприємця Соловей Карини Сергіївни переможцем тендеру на закупівлю згідно державного класифікатора продукції та послуг товар ДК 021:2015:15110000-2 – М`ясо" (яловичина, печінка яловича, печінка куряча, сало, м`ясо куряче).
- визнати недійсним договір про закупівлю №72 від 25.05.2017, укладений між Відділом освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області та фізичною особою-підприємцем Соловей Кариною Сергіївною;
- стягнути з Соловей Карини Сергіївни на користь Відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області 357 732,77 грн, а з Відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області одержані ним за рішенням суду 357732,77 грн стягнути в дохід держави.
В обґрунтування підстав заявлених позовних вимог прокурор посилається на те, що в діях ФОП Соловей К.С., спрямованих на протиправне усунення конкуренції під час проведення публічних закупівель, вбачається порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що мало наслідком спотворення результатів публічної закупівлі м`яса, проведеної Відділом освіти Кремінської РДА, що визнано рішенням Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 11.08.2020 № 70/73-р/к у справі № 28.
Вказані дії ФОП Соловей К.С., на думку прокурора, спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору про закупівлю не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а обмежує розвиток конкуренції у державі. Прокурор також вказує про наявність умислу в діях ФОП Соловей К.С. щодо вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Відтак, на думку прокурора, вказаний вище незаконний спосіб отримання права на укладення договору про закупівлю є підставою для визнання рішення тендерного комітету Відділу освіти Кремінської РДА, оформленого протоколом засідання від 12.05.2017, а також договору про закупівлю №72 від 25.05.2017, укладеного за підсумками проведеного тендеру, недійсними на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203, ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, як таких, що суперечать інтересам держави та суспільства.
При цьому, в якості правових наслідків недійсності договору, укладеного за результатами публічної закупівлі, прокурором зазначено про необхідність повернення ФОП Соловей К.С. одержаних коштів у розмірі 357 732,77 грн Відділу освіти Кремінської РДА, в той час, як отримані останнім за рішенням суду кошти підлягають стягненню в дохід держави. 
Рішенням Господарського суду Луганської області від 12.01.2024 у справі №913/282/23 у задоволенні позову відмовлено. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 10733,99 грн покладено на Луганську обласну прокуратуру.
На думку суду, з огляду на те, що само по собі визнання недійсним рішення тендерного комітету про визначення переможця відкритих торгів, яке вже було реалізовано та вичерпало свою дію виконанням, не призведе до захисту інтересів держави і повернення отриманих на виконання договору коштів, прокурором обрано неефективний спосіб захисту порушених прав, що мало наслідком відмову у задоволенні відповідної позовної вимоги.
Місцевий господарський суд також дійшов висновку про наявність в діях ФОП Соловей К.С. умислу на вчинення правочину (договору про закупівлю № 72 від 25.05.2017), який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. Разом з тим, на думку суду, оскільки положення ст. ст. 202, 208 Господарського кодексу України, якими мають бути врегульовані спірні правовідносини та передбачено стягнення адміністративно-господарських санкцій за рішенням суду в дохід держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, мають бути застосовані із додержанням строків, встановлених ст. 250 Господарського кодексу України, прокурор, звертаючись 10.08.2023 із вимогою про застосування наслідків недійсності правочину у даній справі, пропустив процесуальний строк на таке звернення до суду. 
Водночас суд зазначив, що у випадку звернення прокурора в інтересах держави з позовом про визнання недійсним виконаного/частково виконаного договору про закупівлю без заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, виключається необхідність дослідження господарським судом наслідків визнання договору недійсним для держави як позивача, так і необхідність з`ясування того, яким чином будуть відновлені права позивача, зокрема, обставин можливості проведення реституції, повторної закупівлі товару (робіт, послуг) у разі повернення відповідачем коштів, наявності обов`язку відшкодування іншій стороні правочину вартості товару (робіт, послуг) чи збитків. Таким чином вказує, що задоволення позовної вимоги прокурора суто про визнання договору про закупівлю № 72 від 25.05.2017 недійсним не призведе в даному випадку до відновлення прав держави, в інтересах якої прокурором подано цей позов. 
Крім того, місцевий господарський суд звернув увагу, що в силу приписів ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України при наявності умислу лише у однієї із сторін на вчинення правочину з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, все одержане за ним повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. З огляду на те, що в дохід держави (при наявності підстав) стягується одержане від сторони, яка мала умисел – у даному випадку товар, який поставлявся 2-м відповідачем за договором, а не грошові кошти, - позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. 
Заступник керівника Харківської обласної прокуратури із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, у межах встановленого законом строку надіслав поштою апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 12.01.2024 у справі №913/282/23 та ухвалити нове; позов виконувача обов`язків керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області задовольнити у повному обсязі; судові витрати відшкодувати на користь Харківської обласної прокуратури за рахунок відповідачів на реквізити, зазначені апелянтом; справу розглядати за участі представника Харківської обласної прокуратури; про дату та час розгляду апеляційної скарги повідомити сторони та Харківську обласну прокуратуру для забезпечення участі у справі.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор вказує про таке:
- в силу положень ст. 202 Цивільного кодексу України рішення тендерного комітету Відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, оформлене протоколом від 12.05.2017, про визнання ФОП Соловей К.С. переможцем відкритих торгів є правочином, вчиненим замовником та спрямованим на набуття ним та вказаним суб`єктом господарювання цивільних прав та обов`язків щодо укладення договору № 72 від 25.05.2017, у зв`язку з чим за обставин даної справи підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 і ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України.
- неправомірна поведінка ФОП Соловей К.С., що мала місце на стаді проведення процедури закупівлі та прийняття спірного рішення тендерного комітету, не може мати правомірного наслідку – укладення договору, що вказує на наявність підстав для визнання останнього недійсним на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 і ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України;
- правові наслідки визнання недійсним правочину, вчиненого з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, не є адміністративно-господарськими санкціями, які згідно з частиною першою статті 238 Господарського кодексу України застосовуються за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, до них не може бути застосовано положення частини першої статі 250 Господарського кодексу України щодо річного строку застосування адміністративно-господарських санкцій. Відтак, скаржник вказує про застосування до спірних правовідносин загальних строків позовної давності, визначених ст. 257 Цивільного кодексу України;
- оскільки Північно-східний офіс Держаудитслужби міг довідатися про обставини порушення інтересів держави лише після проведення відповідної перевірки органами Антимонопольного комітету України, прокурор зазначає про можливість відліку строку позовної давності лише з 11.08.2020. Водночас вказує, що до спірних правовідносин має бути застосовано положення нормативно-правових актів щодо зупинення (продовження) строків, визначених статтями 257, 258 Цивільного кодексу України, на час дії карантину та правового режиму воєнного стану.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Луганської області від 12.01.2024 у справі №913/282/23; призначено справу до розгляду. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 зупинено провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Луганської області від 12.01.2024 у справі №913/282/23 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №918/1043/21 та оприлюднення повного тексту постанови. Зобов`язано сторін повідомити Східний апеляційний господарський суд про усунення обставин, що спричинили зупинення провадження у справі.
Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2024 у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_1 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2024 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.11.2024 поновлено провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення господарського суду Луганської області від 12.01.2024 у справі №913/282/23; встановлено учасникам справи строк до 16.12.2024 (включно) для подання пояснень з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21; призначено справу до розгляду на "08" січня 2025 р. о 10:30 год., за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань № 105.
12.12.2024 через підсистему "Електронний суд" Сєвєродонецькою окружною прокуратурою подано додаткові письмові пояснення у справі (х.№ 15915).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2025 зупинено провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Луганської області від 12.01.2024 у справі №913/282/23 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Верховного Суду справи №922/3456/23 та оприлюднення повного тексту постанови. Зобов`язано сторін повідомити Східний апеляційний господарський суд про усунення обставин, що спричинили зупинення провадження у справі.
У зв`язку зі звільненням у відставку судді Здоровко Л.М., яка входила до складу колегії суддів, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 15.01.2026 призначено повторний автоматизований розподіл справи між суддями та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Мартюхіна Н.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2026 поновлено провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Луганської області від 12.01.2024 у справі №913/282/23; призначено справу №913/282/23 до розгляду на "18" лютого 2026 р. о 10:30 год., за адресою: 61022, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №105; встановлено учасникам справи строк - 15 днів з моменту отримання цієї ухвали для подання пояснень з урахуванням правової позиції, викладеної об`єднаною палатою Верховного Суду в постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23.
04.02.2026 до Східного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" від Сєвєродонецької окружної прокуратури надійшли письмові пояснення у справі (вх.№ 1433).
В судовому засіданні 18.02.2026 оголошено перерву до 11.03.2026.
У зв`язку з відпусткою судді Мартюхіної Н.О., яка входила до складу колегії суддів, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 10.03.2026 призначено повторний автоматизований розподіл справи між суддями та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.
В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги поданої апеляційної скарги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомили. Про час та місце розгляду справи учасники справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідками Східного апеляційного господарського суду про доставку електронного листа (ухвали про оголошення перерви від 18.02.2026 у справі №913/282/23 в електронному вигляді) до електронних кабінетів учасників справи, а також розміщення відповідного повідомлення на веб-порталі "Судова влада України" (court.gov.ua).
Відтак, у ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції встановила таке.
19.04.2017 Відділом освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на сайті публічних закупівель "Prozorro" опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів UA-2017-04-19-000226-b із закупівлі яловичини, печінки яловичої, печінки курячої, сала, м`яса курячого "ДК 021:2015:15110000-2 – М`ясо", з очікуваною вартістю предмета закупівлі 561691,00 грн.
Згідно з реєстром отриманих тендерних пропозицій було подано три тендерні пропозиції: фізичною особою-підприємцем Соловей Кариною Сергіївною, фізичною особою-підприємцем Нестеренко Юлією Миколаївною та фізичною особою-підприємцем Чичімовим Євгеном Олександровичем.
Первинна тендерна пропозиція ФОП Соловей К.С. становила 527824,59 грн, остаточна тендерна пропозиція – 379998,00 грн;
Первинна тендерна пропозиція ФОП Нестеренко Ю.М. становила 412570,00 грн, остаточна тендерна пропозиція – 379999,00 грн;
Первинна тендерна пропозиція ФОП Чичімова Є.О. становила 478958,00 грн, остаточна тендерна пропозиція – 380000,00 грн.
12.05.2017 за результатами оцінки електронного аукціону електронною системою закупівель було визначено найбільш економічно вигідною остаточну пропозицію ФОП Соловей К.С. - 379998,00 грн з ПДВ, що підтверджується протоколом розкриття тендерних пропозицій. 
12.05.2017 відбулося засідання тендерного комітету Відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, оформлене протоколом від 12.05.2017, на якому прийнято рішення: 1. Визнати переможцем відкритих торгів ФОП Соловей К.С.; 2. Прийняти рішення про намір укласти договір про закупівлю з ФОП Соловей К.С. та протягом одного дня оприлюднити на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір, а також надіслати його переможцю.
12.05.2017 в електронній системі публічних закупівель опубліковано повідомлення про намір укласти договір з переможцем процедури закупівлі - ФОП Соловей К.С.
25.05.2017 між Відділом освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області (далі – замовник) та ФОП Соловей К.С. (далі – постачальник/ учасник) укладено договір про закупівлю № 72 (далі – договір), за умовами якого учасник зобов`язується у 2017 році замовникові поставити товари "ДК 021:2015: 15110000-2 - М`ясо (яловичина, печінка яловича, печінка куряча, сало, м`ясо куряче", а замовник – прийняти і оплатити такі товари (п. 1.1. договору).
Найменування товару, що постачається учасником за умовами цього договору, одиниці його виміру, вартість та строки його надання визначені у специфікації, що є невід`ємною частиною останнього (п. 1.2. договору).
Згідно з п. 3.1 договору ціна цього договору становить 379998,00 грн (триста сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім грн 00 коп.) у тому числі: ПДВ 0,00 грн.
За умовами п. 3.2 договору ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.
Як вбачається з електронної системи публічних закупівель, 18.12.2017 сторони уклали доповнення № 4 до договору про закупівлю № 72 від 25.05.2017, відповідно до яких замовник і виконавець домовились зменшити суму договору на 12832,13 грн.
Згідно інформації, розміщеної в Єдиному веб-порталі використання публічних коштів (https://spending.gov.ua), сума сплачених замовником коштів за договором № 72 від 25.05.2017 становить 357732,77 грн, яку перераховано відповідно до платіжних доручень: № 311 від 07.06.2017 на суму 4376,21 грн; № 124 від 09.06.2017 на суму 2754,95 грн; №138 від 20.06.2017 на суму 3268,75 грн; № 141 від 22.06.2017 на суму 2972,50 грн; № 155 від 07.07.2017 на суму 1537,78 грн; № 355 від 07.07.2017 на суму 2609,32 грн; № 174 від 21.07.2017 на суму 2869,44 грн; № 374 від 21.07.2017 на суму 4954,81 грн; № 184 від 26.07.2017 на суму 3427,46 грн; № 192 від 07.08.2017 на суму 1690,48 грн; № 207 від 21.08.2017 на суму 2362,84 грн; № 404 від 21.08.2017 на суму 2949,40 грн; № 218 від 28.08.2017 на суму 783,71 грн; № 429 від 30.08.2017 на суму 2336,54 грн; № 104 від 07.09.2017 на суму 2059,51 грн; № 225 від 07.09.2017 на суму 2567,75 грн; № 232 від 07.09.2017 на суму 784,67 грн; № 236 від 08.09.2017 на суму 5301,81 грн; № 446 від 12.09.2017 на суму 498,35 грн; № 451 від 12.09.2017 на суму 272,01 грн; № 454 від 12.09.2017 на суму 1111,81 грн; № 460 від 12.09.2017 на суму 635,93 грн; № 461 від 12.09.2017 на суму 10988,83 грн; № 114 від 22.09.2017 на суму 552,12 грн; № 153 від 22.09.2017 на суму 169,82 грн; № 244 від 22.09.2017 на суму 8635,60 грн; № 475 від 22.09.2017 на суму 6368,07 грн; № 480 від 22.09.2017 на суму 1370.74 грн; № 160 від 28.09.2017 на суму 215,40 грн; № 171 від 28.09.2017 на суму 1118,93 грн; № 173 від 28.09.2017 на суму 1951,01 грн; № 252 від 28.09.2017 на суму 4021,22 грн; № 263 від 28.09.2017 на суму 7423,48 грн; № 498 від 28.09.2017 на суму 18936,57 грн; № 507 від 28.09.2017 на суму 653,40 грн; № 512 від 28.09.2017 на суму 10329,99 грн; № 523 від 28.09.2017 на суму 2039,72 грн; № 132 від 10.10.2017 на суму 74,05 грн; № 270 від 10.10.2017 на суму 6679,47 грн; № 534 від 13.10.2017 на суму 6187,90 грн; № 546 від 13.10.2017 на суму 423,60 грн; № 196 від 23.10.2017 на суму 1795,84 грн; № 565 від 23.10.2017 на суму 10323,08 грн; № 568 від 23.10.2017 на суму 8780,76 грн; № 572 від 25.10.2017 на суму 7006,49 грн; № 147 від 31.10.2017 на суму 172,22 грн; № 209 від 31.10.2017 на суму 705,22 грн; № 287 від 31.10.2017 на суму 5029,02 грн; № 589 від 31.10.2017 на суму 3011,17 грн; № 593 від 31.10.2017 на суму 6898,50 грн; № 149 від 08.11.2017 на суму 193,33 грн; № 294 від 08.11.2017 на суму 8815,83 грн; № 219 від 10.11.2017 на суму 35,14 грн; № 612 від 10.11.2017 від 4720,45 грн; № 215 від 22.11.2017 на суму 1942,88 грн; № 225 від 22.11.2017 на суму 1037, 56 грн; № 297 від 22.11.2017 на суму 4907,48 грн; № 639 від 22.11.2017 на суму 3773,32 грн; № 651 від 22.11.2017 на суму 5828,61 грн; № 169 від 27.11.2017 на суму 197,81 грн; № 182 від 29.11.2017 на суму 316,26 грн; № 317 від 29.11.2017 на суму 9879,75 грн; № 649 від 29.11.2017 на суму 5129,48 грн; № 676 від 29.11.2017 на суму 5712,90 грн; № 253 від 30.11.2017 на суму 1720,13 грн; №671 від 30.11.2017 на суму 1566,77 грн; № 702 від 30.11.2017 на суму 7477,55 грн; № 324 від 07.12.2017 на суму 7963,29 грн; № 261 від 08.12.2017 на суму 304,27 грн; № 724 від 08.12.2017 на суму 6709,08 грн; № 272 від 13.12.2017 на суму 987,47 грн; № 708 від 13.12.2017 на суму11625,90 грн; № 751 від 13.12.2017 на суму 10055,42 грн; № 204 від 20.12.2017 на суму 643,19 грн; № 205 від 20.12.2017 на суму 1394,03 грн; № 296 від 21.12.2017 на суму 5782,16 грн; № 344 від 21.12.2017 на суму 32504,42 грн; № 740 від 21.12.2017 на суму 29766,36 грн; № 803 від 21.12.2017 на суму 8984,87 грн; № 804 від 21.12.2017 на суму 10811,61 грн.
11.08.2020 Адміністративною колегією Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 28 ухвалено рішення № 70/73-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", яким визнано, що фізична особа-підприємець Соловей Карина Сергіївна та фізична особа-підприємець Нестеренко Юлія Миколаївна вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів шляхом погодження своєї поведінки під час підготовки конкурсних пропозицій та участі у процедурі закупівлі проведеної відділом освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області. Предмет закупівлі: яловичина, печінка яловича, печінка куряча, сало, м`ясо куряче (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozzoro" UA-2017-04-19-000226-b).
Адміністративна колегія Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України встановила, що поведінка ФОП Соловей Катерини Сергіївни є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 4 частини 2 статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, заборонених відповідно до п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції".
З огляду на те, що рішення тендерного комітету Відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, оформлене протоколом його засідання від 12.05.2017, та договір, укладений за результатами процедури закупівлі, результати якої спотворено антиконкурентними узгодженими діями його учасників, на думку прокурора, підлягають визнанню недійсними як такі, що завідомо суперечать інтересам держави та суспільства з умислу однієї сторони – ФОП Соловей К.С., одержані останньою грошові кошти в розмірі 357 732,77 грн за цим правочином повинні бути повернуті Відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, як іншій стороні договору, а останньою за рішенням суду кошти повинні бути стягнуті в дохід держави.
12.01.2024 ухвалено оскаржуване рішення з підстав, викладених вище.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з такого.
Предметом спору у даній справі є вимоги прокурора про визнання недійсним рішення тендерного комітету Відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, оформлене протоколом його засідання від 12.05.2017, про визначення Фізичної особи-підприємця Соловей Карини Сергіївни переможцем тендеру на закупівлю згідно державного класифікатора продукції та послуг товар "ДК 021:2015:15110000-2 – М`ясо" (яловичина, печінка яловича, печінка куряча, сало, м`ясо куряче); визнання недійсним договір про закупівлю № 72 від 25.05.2017, укладений між Відділом освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області та Фізичною особою-підприємцем Соловей Кариною Сергіївною, як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, та про застосування наслідків недійсності цього договору шляхом стягнення з Соловей Карини Сергіївни на користь Відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області 357 732,77 грн, а з Відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області одержані ним за рішенням суду 357732,77 грн стягнути в дохід держави (на підставі ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Отже, з позовом може звертатися особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів. При цьому, звертаючись до суду з позовом, позивач повинен визначити позовні вимоги таким чином, щоб у разі їх задоволення судом відбувся захист, визнання та поновлення його прав і охоронюваних законом інтересів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17, від 15.02.2023 у справі № 910/18214/19.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави і територіальної громади визначає Закон України "Про публічні закупівлі".
Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" публічна закупівля - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.
Договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі").
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.08.2023 року у справі №924/1288/21 сформувала правовий висновок про те, що якщо публічна закупівля завершується оформленням відповідного господарського договору, то оскаржити можна такий договір, а вимога про визнання недійсною закупівлі не є ефективним способом захисту. При цьому, оскільки процедура закупівлі завершується укладенням договору, рішення уповноваженої особи замовника, оформлене відповідним протоколом, є таким, що вичерпало дію фактом його виконання (укладенням договору).
У свою чергу, обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2022 у справі №910/12525/20.
Як вбачається з матеріалів справи, за наслідками проведення процедури спірної публічної закупівлі 25.05.2017 між Відділом освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області та ФОП Соловей К.С. укладено договір про закупівлю №72.
Відтак, оскільки процедура закупівлі завершилася укладенням відповідного договору поставки, вимога прокурора про визнання недійсним рішення замовника не є ефективним способом захисту, адже воно вичерпало свою дію фактом його виконання (укладенням договору) та не призведе до поновлення майнових прав позивача, що свідчить про неефективність обраного позивачем способу захисту.
Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.08.2024 у справі №910/10968/23.
За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов цілком обґрунтованого висновку, що вимога прокурора про визнання недійсним рішення тендерного комітету Відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, оформлене протоколом його засідання від 12.05.2017, про визначення Фізичної особи-підприємця Соловей Карини Сергіївни переможцем тендеру на закупівлю згідно державного класифікатора продукції та послуг товар "ДК 021:2015:15110000-2 – М`ясо" (яловичина, печінка яловича, печінка куряча, сало, м`ясо куряче), є неефективним способом захисту порушеного права, що є підставою для відмови у її задоволенні.
Крім того, слід зазначити, що положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину (господарської угоди).
Цивільний закон визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам.
Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Отже, наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору.
Такі висновки Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 215 Цивільного кодексу України викладені у численних постановах, зокрема у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 522/25151/14-ц, а також у постановах від 22 червня 2020 року у справі № 177/1942/16-ц, від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20, та є усталеними.
Згідно з частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. 
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 14.01.2025 у справі № 925/1459/23, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 20.02.2024 у справі №903/1037/22, від 19.03.2024 у справі № 910/4293/22.
Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. 
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 14.01.2025 у справі № 925/1459/23, від 08.08.2024 у справі №917/1024/22 від 18.05.2023 у справі № 906/743/21, від 03.08.2023 у справі № 909/654/19, від 19.10.2022 у справі № 912/278/21.
При цьому невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства. Саме по собі відступлення сторонами від положень законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19.
Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію. 
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 14.01.2025 у справі № 925/1459/23, від 08.08.2024 у справі №917/1024/22, від 20.02.2024 у справі № 903/1037/22, від 19.03.2024 у справі №910/4293/22.
Підставою недійсності спірного у цій справі договору прокурор визначив положення частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України та зазначив про те, що укладений сторонами договір суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки був укладений за результатом закупівлі, проведення якої відбулося з порушенням її учасниками законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів закупівлі, з порушенням встановленого Законом України "Про публічні закупівлі" принципу добросовісної конкуренції серед учасників, які проявили недобросовісну поведінку, що встановлено рішенням Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 11.08.2020 № 70/73-р/к у справі № 28.
Відповідно до частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Норми чинного законодавства не містять визначення понять "інтерес" загалом та "інтерес держави і суспільства" зокрема. Законодавство України не містить ні орієнтовного переліку сфер, у яких існують державні інтереси, ні критеріїв чи способів їх визначення.
Оскільки поняття "інтереси держави" має невизначений зміст, в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.
Суд виходить з того, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (див. рішення Конституційного Суду України у рішенні № 3-рп/99 від 08.04.1999).
Відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, викладеного у постанові від 20 березня 2019 року у справі №922/1391/18, та який був підтверджений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року у справі №922/3456/23, аналіз частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України свідчить про те, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Відтак для правильного вирішення спору у цій справі при застосуванні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення спірного договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.
При цьому, суд зазначає, що не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства.
Наявність у сторін (сторони) правочину такого наміру (умислу) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.
Як зазначила об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, наслідки, передбачені реченнями 2– 3 частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. 
За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін у стан, що передував укладенню правочину (абзац 2 частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося, і зробити його юридично незначущим. 
Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.
Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.
Водночас, як зазначила об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, в частині 3 статті 228 Цивільного кодексу України передбачаються зовсім інші правові наслідки: спрямовані на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину; ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину; ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових; наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а у вилученні майна; ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків. Тому, за висновком об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, такі правові наслідки не належать до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими та є різновидом конфіскації майна державою.
При цьому стосовно відповідності приписів частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України критеріям Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо сумісності втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 зазначила, що конфіскація без вироку суду розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Тому об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 зазначила, що суд, вирішуючи питання щодо застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, має враховувати те, що санкції, передбачені частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України, є не компенсаційними, а конфіскаційними, які передбачають стягнення всього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 уточнила висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 13.11.2024 у справі № 911/934/23, від 17.10.2024 у справі № 914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, щодо застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, таким чином:
"При визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо). 
Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції".
Отже, для застосування приписів частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України прокурор у цій справі мав довести те, що сам спірний правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства, виходячи з зазначених вище критеріїв. 
Однак, як встановлено судовою колегією, прокурор у позовній заяві в обґрунтування недійсності спірного договору на підставі частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України послався на те, що спірний договір був укладений з порушенням принципу добросовісної конкуренції серед учасників.
Тобто, фактично доводи прокурора зводяться до обставин порушення учасниками закупівлі правил конкуренції, які були допущені під час проведення процедур закупівлі, а не до того, що безпосередньо сам укладений договір порушує інтереси держави та суспільства.
Дослідивши доводи, наведені прокурором в обґрунтування підстав недійсності спірного у цій справі договору, суд апеляційної інстанції встановив, що прокурор не надав доказів, які б підтвердили завідомо суперечливу інтересам держави і суспільства мету укладення спірного правочину, наявність його протиправних наслідків, а також умисел сторін на укладення договору, що суперечить зазначеним інтересам, зокрема, не довів спрямованість і відповідність спірного правочину ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні чи соціальні основи держави і суспільства. При цьому, обвинувальний вирок у кримінальному провадженні, який би мав преюдиційне значення для цієї господарської справи, не виносився та прокурором суду не надавався. В обґрунтування позову прокурор послався лише на рішенням Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 11.08.2020 № 70/73-р/к у справі № 28. 
Крім того, відповідно до встановлених обставин справи та змісту позовної заяви прокурор не доводив того, що внаслідок укладення оспорюваного правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар неналежної якості, зокрема не надав доказів наявності на ринку на час проведення спірної закупівлі більш вигідних для замовника цінових пропозицій (того, що товар за спірним договором був поставлений за завищеними цінами або того, що аналогічні товари могли бути поставлені з використанням менших ресурсів); не доводив обставин нераціональності використання коштів та економічну доцільність позову з урахуванням того, що публічний інтерес на предмет закупівлі, яким були товари "ДК 021:2015: 15110000-2 - М`ясо (яловичина, печінка яловича, печінка куряча, сало, м`ясо куряче)", в разі задоволення позову потребуватиме подальшого витрачання бюджетних коштів для проведення повторної публічної закупівлі.
За таких обставин у цьому випадку відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенням майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. 
Подібний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23.
В обгрунтування заявлених вимог прокурор стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі. 
З урахуванням викладеного колегія суддів зазначає, що приписи частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України можуть застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). 
Водночас, відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, антиконкурентна поведінка учасника закупівлі не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підірвати її інтереси і сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у розумінні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України. Ця норма права не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції.
Крім того доводи апелянта, що з огляду на наявність вини у діях ОСОБА_2 щодо укладення спірного правочину, не вбачається невідповідності заходу втручання держави у право власності останньої критеріям правомірного втручання у право на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини, не базуються на нормах законодавства та не відповідають зазначеному вище, свідчать про довільне тлумачення апелянтом норм права на свою користь.
Як вбачається з матеріалів справи, Соловей Карина Сергіївна за порушення законодавства про захист економічної конкуренції вже понесла відповідальність у вигляді покладеного на неї рішенням Антимонопольного комітету України штрафу.
Враховуючи викладене, судова колегія доходить висновку про відсутність підстав для визнання недійсним спірного договору за статтею 228 Цивільного кодексу України, а також і для застосування особливого виду наслідків недійсності такого правочину, визначених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, оскільки прокурор не довів наявності суперечності спірного договору інтересам держави та суспільства.
Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Висновок апеляційного суду у даній справі узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025 у cправі №922/3456/23.
Частиною 1 ст.73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропущення прокурором процесуального строку для звернення з даним позовом до суду. 
Водночас, оскільки невірне мотивування оскарженого судового рішення не призвело до ухвалення незаконного по суті судового рішення, рішення місцевого суду належить залишити без змін з мотивів, викладених у цій постанові.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Судом апеляційної інстанції надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вказаних висновків.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Заступника керівника Харківської обласної прокуратури без задоволення, а рішення Господарського суду Луганської області від 12.01.2024 у справі №913/282/23 – без змін.
Частиною 1 ст. 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, судовий збір за подання апеляційної скарги, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.
Керуючись статтями 269, 270, п.1 ч.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Луганської області від 12.01.2024 у справі №913/282/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 17.03.2026.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Я.О. Білоусова 

Суддя І.В. Тарасова