Справа №639/2687/26
Провадження №1-кп/639/268/26

В И Р О К
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
20 квітня 2026 року м. Харків
Новобаварський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурорів – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого – ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 62026170020005275 від 18.03.2026 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця, на час вчинення кримінального правопорушення – обіймав посаду командира міномета 3 мінометного взводу мінометної батареї НОМЕР_1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 у військовому званні «молодший сержант», одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей (зі слів), зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
31.08.2015 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 153 КК України до 3 років позбавлення волі;
31.01.2020 Жовтневим районним судом м. Харкова за ст. 395 КК України до 3 місяців арешту;
07.08.2020 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. ч. 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ст. ст. 71, 72 КК України до 2 років 12 днів позбавлення волі;
27.05.2024 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
04.07.2024 Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 125, ст. ст. 71, 72 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , молодший сержант, командира міномета 3 мінометного взводу мінометної батареї НОМЕР_1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , з 27.12.2025, під час проходження військової служби 21.01.2026 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин, вирішив незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 24 Закону Україи «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин 21.01.2026 точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, не з`явився на військову службу до району зосередження мінометної батареї півд. окол. Вікторівка, Новомиколаївської громади, Запорізька область, Україна.
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_5 з 21.01.2026 по 19.03.2026, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами місця несення служби, та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин. 
За час відсутності на службі ОСОБА_5 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, в правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводила на власний розсуд до 19.03.2026.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5  свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 5 ст. 407 КК України визнав в повному обсязі, підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення так, як вони встановлені судом. Пояснив, що до 21.01.2026 перебував на лікуванні у зв`язку з пораненням. 21.01.2026 його повинні були виписати, але він вирішив покинути лікарню самостійно. Він бажав перевестися в інший військовий підрозділ для продовження військової служби Через декілька днів йому стало відомо, що його розшукують за самовільне залишення частини. 19.03.2026 він прибув до слідчого ДБР, де його затримали на виконання вироку суду.
У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати. 
Учасники кримінального провадження вважали недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ними не оспорюються. 
Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.
Аналізуючи обставини, що визнаються обвинуваченим ОСОБА_5 , суд дійшов висновку, що його вина в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною. Дії обвинуваченого кваліфікуються за ч. 5 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він неодноразово судимий, вчинив кримінальне правопорушення до повного відбуття покарання за попереднім вироком, одружений, зі слів – має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання та реєстрації, на час вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу, має бойові поранення.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, не встановлено.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, а також принципів законності, справедливості, обгрунтованості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, його вік, стан здоров`я, сімейний стан, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання. 
При цьому суд дійшов висновку, що досягнення мети покарання щодо ОСОБА_5 в цілому, за наведених обставин, на теперішній час можливе шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.
Оскільки кримінальне правопорушення ОСОБА_5 було вчинене до повного відбуття покарання за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 04.07.2024, остаточне покарання ОСОБА_5 повинно бути призначене за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України не вбачається.
Так, положеннями ст.69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, (за винятком випадків, які перелічені у ч.1 цієї статті) призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Застосування ст. 69 КК України можливе лише за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.
Під час розгляду провадження в суді, не встановлено обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та відповідно і підстав для висновку про можливість застосування ст. 69 КК України.
Призначення більш м`якого покарання за інкримінований злочин, із застосуванням положень ст. 69 КК України не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Крім того, застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, як і звільнення від відбування покарання з випробуванням, за обставин цього кримінального провадження, не зможе забезпечити реалізацію приписів статей 50, 65 КК України. В умовах воєнного стану, коли військовослужбовці виконують свій військовий обов`язок безпосередньо у регіонах ведення бойових дій, ризикуючи своїм життям, захищаючи суверенітет України, звільнення військовослужбовців, які ухиляються від виконання таких обов`язків, від відбування покарання з випробуванням чи із застосуванням положень ст. 69 КК України, демотивує та знижує рівень військової дисципліни і боєготовність підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань, що є неприпустимим наслідком такого правозастосування.
Запобіжний захід до ОСОБА_5 не обирався та підстави для його застосування відсутні.
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов не заявлений.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 127-129, 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_5  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 07.07.2024 остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обраховувати з дня постановлення вироку – з 20.04.2026.
Зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання частково відбутий термін покарання за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 07.07.2024 за період з 19.03.2026 по 19.04.2026 включно
Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Новобаварський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя          ОСОБА_1