ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 квітня 2026 року

м. Київ
справа № 639/3019/22
провадження № 61-687св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Машкова Світлана Леонідівна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги  ОСОБА_2  та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на постанову Харківського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року, ухвалену в складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Маміної О. В., Пилипчук Н. П.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Поліс») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Машкова С. Л., про визнання прав іпотекодержателя та визнання майна предметом іпотеки.
Позов обґрунтовано тим, що 27 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк»), та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 15.62-00/08-КІ, за умовами якого позичальник отримала від банку грошові кошти у розмірі 2 424 000,00 грн. Того ж дня для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 15.62-00/08-ДІ01, предметом якого була нежитлова будівля літ. «С-2», загальною площею 1476,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі іпотечного договору внесено відомості до Державного реєстру іпотек, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Позивач указував, що ОСОБА_2 не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, у зв`язку з чим банк був вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення з неї та поручителів заборгованості. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2009 року позовні вимоги банку задоволені в повному обсязі і стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 694 575,15 грн. Рішення суду не виконано.
Зазначив, що 08 липня 2014 року постановою Господарського суду Харківської області у справі № 922/2459/14 відкрито ліквідаційну процедуру банкрута Повного товариства «ІНФОРМАЦІЯ_4» (далі - ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_4»). Зазначений вище предмет іпотеки - нежитлова будівля, було включено до ліквідаційної маси банкрута. Щодо нього були скасовані обтяження. Він був реалізований на відкритих торгах, переможцем яких став ОСОБА_5 , який 01 жовтня 2014 року зареєстрував за собою право власності на це майно.
Указував, що 25 лютого 2015 року постановою Вищого господарського суду України у справі № 922/2459/14 скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26 листопада 2014 року та ухвалу Господарського суду Харківської області від 29 вересня 2014 року, припинено провадження у справі № 922/2459/14 про банкрутство ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_4».
Надалі, 02 листопада 2015 року, зазначену нежитлову будівлю зареєстровано як вклад до статутного капіталу ТОВ «Кепітал Естейт».
18 листопада 2015 року та 27 червня 2016 року на підставі договорів про відступлення прав вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» придбало у банку права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним та іпотечним договорами від 27 червня 2008 року.
Постановою Харківського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у справі № 639/5409/18, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено, визнано недійсними відкриті торги у формі аукціону від 24 вересня 2014 року та свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_5 , а також витребувано зазначену нежитлову будівлю з незаконного володіння ТОВ «Кепітал Естейт».
Зазначив, що 16 грудня 2021 року проведено поділ нежитлової будівлі на дві групи нежитлових приміщень, загальною площею 741,7 кв. м та 734,8 кв. м, право власності на які зареєстровано за ТОВ «Кепітал Естейт». 31 січня 2022 року право власності на зазначені нежитлові приміщення на підставі судових рішень Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2020 року та постанови Харківського апеляційного суду від 13 травня 2021 року зареєстровано за ОСОБА_1 .
Указував, що кредитний договір та договір іпотеки є чинними, визнання недійсними торгів, на яких було реалізовано предмет іпотеки, свідчить про фактичне відновлення іпотеки з 27 червня 2008 року. Поділ предмета іпотеки та зміна власника не впливають на чинність іпотеки. Проте, у зв`язку з відсутністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку, позивач позбавлений можливості задовольнити свої вимоги за простроченим кредитним зобов`язанням ОСОБА_2 та застосувати позасудовий спосіб звернення стягнення.
ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» вважало, що строк позовної давності, на його думку, не пропущений, оскільки з 13 травня 2021 року право іпотеки відновило свою дію і з цього часу його права були порушені.
Враховуючи викладене, ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» просило визнати за ним права іпотекодержателя за іпотечним договором від 27 червня 2008 року 
№ 15.62-00/08-ДІ01 стосовно нерухомого майна: групи нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-16 у нежитловій будівлі літ. «С-2», загальною площею 741,7 кв. м, та 
2-го поверху № 1-39 у нежитловій будівлі літ. «С-2», загальною площею 734,8 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2539859063120, іпотекодавцем якого є ОСОБА_2 ; визначити порядок виконання судового рішення, ухваленого у справі.
Короткий зміст судових рішень, ухвалених у справі 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 червня 2023 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю позовних вимог, однак позивачем пропущено строк позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України, що відповідно до частини четвертої статті 267 цього Кодексу є самостійною підставою для відмови у позові.
Постановою Харківського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» задоволено частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 червня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові з інших підстав.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що права позивача, як нового іпотекодержателя, не порушені, він не позбавлений можливості реалізувати право звернення стягнення на предмет іпотеки.
Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2024 року касаційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» задоволено частково.
Постанову Харківського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанову суду касаційної інстанції мотивовано тим, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту є звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна.
Крім того, суд не врахував, що запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя.
Отже, обраний позивачем спосіб захисту є належним та відповідає актуальній практиці Верховного Суду.
Постановою Харківського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 червня 2023 року скасовано. Позов ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» задоволено частково.
Визнано за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» права іпотекодержателя за іпотечним договором від 27 червня 2008 року № 15.62-00/08-ДІ01 стосовно нерухомого майна, а саме: групи нежитлових приміщень 1-го поверху № 1 -:- 16 у нежитловій будівлі літ. «С - 2», загальною площею 741,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2539859063120, іпотекодавцем якого є   ОСОБА_2 .
Визнано за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» права іпотекодержателя за іпотечним договором від 27 червня 2008 року № 15.62-00/08-ДІ01 стосовно нерухомого майна, а саме групи нежитлових приміщень 2-го поверху № 1 -:- 39 у нежитловій будівлі літ. «С - 2», загальною площею 734,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2539859063120, іпотекодавцем якого є ОСОБА_2 .
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що виключення запису про обтяження, зокрема, на підставі судового рішення, саме по собі не припиняє іпотеки, яка залишається чинною. Відповідно, скасування такого судового рішення не спричиняє відновлення дії іпотеки. Якщо предмет іпотеки не був реалізований та відсутні інші підстави для припинення іпотеки, встановлені законом, то іпотека є чинною з моменту внесення про неї первинного запису до відповідного реєстру, незалежно від того, чи було скасовано судове рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження. У такому разі запис про іпотеку підлягає відновленню.
Спірне майно - предмет іпотеки, було продано з прилюдних торгів у межах процедури банкрутства ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_4», передано до статутного капіталу ТОВ «Кепітал Естейт», поділено на дві групи нежитлових приміщень, та надалі право власності на нього зареєстроване за ОСОБА_1 , який оскаржив прилюдні торги з продажу майна і витребував це майно на свою користь. У межах процедури банкрутства, яка в подальшому припинена судовим рішенням, зі спірного майна знято обтяження.
Таким чином, враховуючи визнання прилюдних торгів недійсними, іпотека не припинила свою дію та є чинною, а основне зобов`язання за кредитом залишається невиконаним.
Поділ предмета іпотеки не припиняє іпотеку нерухомого майна, адже зареєстровані на підставі такої дії об`єкти нерухомості набувають статусу предмета іпотеки. У зв`язку із зазначеним наявний предмет іпотеки до цього часу виступає забезпеченням виконання основного зобов`язання за кредитним договором.
Вказане свідчить, що існують підстави для визнання права позивача як іпотекодержателя на предмет іпотеки, що належав ОСОБА_6 , правонаступником якого є ОСОБА_2 .
Перебіг позовної давності розпочався 25 лютого 2015 року, з часу припинення провадження у справі № 922/2459/14 про банкрутство ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_4» (т. 1, а. с. 82). Позивач мав довідатись про порушення належного йому права іпотекодержателя з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
Наведені позивачем підстави для поновлення строку позовної давності є поважними, оскільки предмет іпотеки був реалізований на відкритих торгах 24 вересня 2014 року на користь ТОВ «Кепітал Естейт», що унеможливлювало поновлення прав іпотекодержателя відповідно до пункту 3 частини першої статті 593 ЦК України. Лише з набранням чинності постанови Харківського апеляційного суду від 13 травня 2021 року припинили існувати обставини, що свідчили про припинення іпотеки. 
Крім того, поділ предмета іпотеки на два окремі об`єкти нерухомого майна позбавив позивача можливості внести відомості про іпотеку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі дубліката іпотечного договору. Встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія«Поліс» не втрачало інтересу до предмета іпотеки та вчиняло активні дії, направлені на поновлення порушеного права іпотекодержателя.
Клопотання позивача про поновлення строку позовної давності підлягає задоволенню, а рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання за ТОВ «Фінансова компанія Поліс» прав іпотекодержателя за іпотечним договором стосовно спірного нерухомого майна, іпотекодавцем якого є ОСОБА_2 , підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позову.
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
14 січня 2026 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку  ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року.
ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»подало 19 січня 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року.
Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2026 року поновлено ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» строк на касаційне оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року, відкрито касаційне провадження у справі за касаційними скаргами ОСОБА_2 та ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», витребувано з Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу № 639/3019/22.
Матеріали цивільної справи № 639/3019/22 надійшли до Верховного Суду 18 лютого 2026 року.
Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Короткий зміст вимог касаційних скарг
У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову Харківського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року скасувати, а рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 червня 2023 року залишити в силі.
У касаційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» просить постанову Харківського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року змінити у частині висновків суду про те, що перебіг строку позовної давності розпочався 25 лютого 2015 року.
Доводи осіб, які подали касаційні скарги
Підставою касаційного оскарження оскаржуваного судового рішення  ОСОБА_2  зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18); від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (провадження № 12-50гс20); постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 908/1846/17; від 16 грудня 2020 року у справі № 645/545/17 (провадження № 61-25383св18); від 08 січня 2025 року у справі № 127/12920/23 (провадження № 61-13132св24); від 15 жовтня 2025 року у справі № 638/17380/19 (провадження № 61-9076св25)(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Підставою касаційного оскарження оскаржуваного судового рішення ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц; від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 та постановах Верховного Суду від: 21 березня 2018 року у справі № 761/22232/15-ц; 13 лютого 2020 року у справі № 140/2015/17; 28 квітня 2022 року у справі № 344/17217/15-ц (провадження № 61-13215св21); 16 червня 2022 року у справі № 308/8837/17; 11 травня 2023 року у справі № 359/5535/17; 07 лютого 2024 року № 482/199/22; 10 квітня 2024 року у справі № 686/24673/21; 17 квітня 2024 року у справі № 755/9893/22; 10 липня 2024 року у справі № 206/3045/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Крім того, заявники указують на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційну скаргу  ОСОБА_2  мотивовано суперечливістю обставинам справи висновку суду апеляційної інстанції про наявність підстав для поновлення строку позовної давності з огляду на наведені позивачем причини його пропуску.
Суд неправильно застосував у цьому випадку частину п`яту статті 267 ЦК України.
Апеляційний суд констатував початок перебігу строку позовної давності для захисту прав ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» як іпотекодавця з 25 лютого 2015 року, визнавши при цьому, що зацікавленість у захисті такого права та активні дії позивач почав вчиняти у липні 2020 року, тобто через 5 років.
Наявність судового рішення, ухваленого у справі, де він не є стороною, не є непереборною обставиною, яка утруднювала або унеможливлювала звернення позивача до суду з таким самим позовом.
Про обставини визнання у 2015 році незаконної процедури банкрутства ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_4», яка по суті була підставою для проведення торгів з продажу предмета іпотеки, іпотекодержателю ПАТ «ВТБ Банк» могло бути відомо, зокрема з Єдиного державного реєстру судових рішень. Крім того, ПАТ «ВТБ Банк» 15 серпня 2015 року ознайомилося з матеріалами справи про банкрутство. 
Касаційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»мотивовано тим, що позивач не міг дізнатися про порушення своїх прав як іпотекодержателя одразу після винесення Вищим господарським судом України постанови у справі № 922/2459/14 25 лютого 2015 року, як стверджує апеляційний суд, оскільки з 24 вересня 2014 року до 13 травня 2021 року предмет іпотеки вважався реалізованим на прилюдних торгах в межах справи про банкрутство ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_4», у зв`язку із чим позивач не міг реалізувати ні судовий, ні позасудовий спосіб захисту своїх прав шляхом визнання прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки або шляхом внесення відомостей про іпотеку в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, адже іпотека вважалася припиненою на підставі пункту 3 частини першої статті 593 ЦК України та пункту 2 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».
Отже, можливість реалізувати судовий захист права іпотекодержателя у позивача з`явилася лише 13 травня 2021 року з моменту визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки на підставі судового рішення, тобто з моменту усунення обставин, що призвели до припинення іпотеки.
Апеляційний суд не врахував, що тлумачення статті 216 ЦК України свідчить про необхідність відмежування правових наслідків недійсності правочину і правових наслідків виконання недійсного правочину; до правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків.
Іпотека, встановлена на підставі договору іпотеки, певний час вважалася припиненою внаслідок реалізації предмета іпотеки, а саме з 24 вересня 2014 року (момент проведення відкритих торгів) до 13 травня 2021 року (момент визнання недійсними відкритих торгів), та, враховуючи наслідки недійсності правочину, іпотека є чинною починаючи з 27 червня 2008 року (з моменту первісного внесення запису про іпотеку до державного реєстру).
За змістом частини першої статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Саме по собі скасування постановою Вищого господарського суду України від 25 лютого 2015 року ухвали Господарського суду Харківської області від 29 вересня 2014 року у справі № 922/2459/14, яка була підставою для скасування запису про іпотеку в процедурі банкрутства, не призвело до відновлення чинності іпотеки, оскільки іпотека вважалася все ще припиненою через реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах.
А тому перебіг позовної давності у справі, що переглядається, слід рахувати з моменту усунення обставини, що призвела до припинення іпотеки, якою є постанова Харківського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у справі № 639/5409/18 про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки.
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу, поданому до Верховного Суду 17 лютого 2026 року, ОСОБА_2 заперечує проти доводів ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення.
Відзив мотивовано тим, що позивач пропустив строк позовної давності, поважних причин пропуску такого строку не зазначив, що, на думку заявниці, виключає можливість задоволення його позовних вимог.
09 березня 2026 року до Верховного Суду від ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»надійшли додаткові пояснення у справі, які по суті є відзивом на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому товариство заперечувало проти доводів відповідачки, просило у задоволенні її касаційної скарги відмовити.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
27 червня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БТБ Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 15.62-00/08-КІ, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 2 424 000,00 грн під 23 % річних зі строком користування до 26 червня 2015 року.
27 червня 2008 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 15.62-00/08-ДІ01, предметом якого є нежитлова будівля літ. «С-2», загальною площею 1 476,5 кв. м, розташована на АДРЕСА_1 .
На підставі договору іпотеки в Державному реєстрі іпотек був зареєстрований запис про іпотеку від 27 червня 2008 року за реєстраційний номером обтяження 7474142, який був перенесений 01 жовтня 2014 року за № 7191728 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2009 року у справі № 2-3187/09/11 з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ВАТ «ВТБ Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2008 року № 15.62-00/08 КІ в розмірі 2 694 575,15 грн.
02 квітня 2010 року відкрито виконавче провадження № 18401552 з виконання зазначеного судового рішення. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2019 року та постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Щедріної В. від 22 липня 2020 року замінено стягувача у виконавчому провадженні ВАТ «ВТБ Банк» на правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Поліс».
У вересні 2011 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки від 27 червня 2008 року, у задоволенні якого рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 січня 2012 року, яке залишено без змін рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2012 року, відмовлено.
Постановою Господарського суду Харківської області від 08 липня 2014 року у справі № 922/2459/14 визнано ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_4» банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29 вересня 2014 року у справі № 922/2459/14 нежитлова будівля літ. «С-2», загальною площею 1 476,5 кв. м, розташована на АДРЕСА_1 , включена до ліквідаційної маси банкрута ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_4».
На підставі зазначеної ухвали господарського суду скасовано записи про іпотеку та заборону, що встановлені на нерухомому майні згідно з договором іпотеки.
Надалі зазначену нежитлову будівлю реалізовано на відкритих торгах у формі аукціону, переможцем став ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом від 01 жовтня 2014 року, виданим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н. В. за № 1213.
Постановою Вищого господарського суду України від 25 лютого 2015 року у справі № 922/2459/14 скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 29 вересня 2014 року про включення до ліквідаційної маси боржника майнових активів засновників ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_4» та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26 листопада 2014 року, провадження у справі про банкрутство припинено. У мотивувальній частині постанови зазначено, що у зв`язку з припиненням провадження у справі про банкрутство втрачають силу всі без винятку процесуальні документи, прийняті у цій справі.
02 листопада 2015 року ОСОБА_5 передав спірне майно у статутний фонд ТОВ «Кепітал Естейт», що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19 листопада 2015 року № НОМЕР_1 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № НОМЕР_2.
На підставі договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18 листопада 2015 року до ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» від ПАТ «ВТБ Банк» перейшло право вимоги за кредитним та іпотечним договорами, які укладені між банком та ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 86-111).
Постановою Харківського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у справі № 639/5409/18, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року, задоволено позов ОСОБА_1 , визнано недійсними відкриті торги у формі аукціону від 24 вересня 2014 року з продажу на товарній біржі «Ресурс-інформ» нежитлової будівлі літ. «С-2» за адресою: АДРЕСА_1 , визнано недійсним свідоцтво про право власності на будівлю, видане 01 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н. В. на ім`я ОСОБА_5 , витребувано будівлю з незаконного володіння ТОВ «Кепітал Естейт».
16 грудня 2021 року проведено поділ нежитлової будівлі на дві групи нежитлових приміщень: 1-го поверху № 1-16 у нежитловій будівлі літ. «С-2», загальною площею 741,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2539859063120, та нежитлових приміщень 2-го поверху № 1-39 у нежитловій будівлі літ. «С-2», загальною площею 734,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2539885163120, право власності на які зареєстровано за ТОВ «Кепітал Естейт» на підставі свідоцтва про право власності, висновку про поділ предмета іпотеки, технічного паспорта, серія та номер: б/н, виданий 02 липня 2021 року, видавник: ТОВ «Пріма-КР».
31 січня 2022 року право власності на зазначені нежитлові приміщення на підставі рішень Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2020 року та постанови Харківського апеляційного суду від 13 травня 2021 року зареєстровано за ОСОБА_1 
ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» зверталося до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Машкової С. Л. за отриманням дубліката іпотечного договору від 27 червня 2008 року, однак йому відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року задоволено позов ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Машкової С. Л.; визнано незаконною та скасовано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 132/2-31 від 22 грудня 2020 року, зобов`язано приватного нотаріуса видати товариству дублікат іпотечного договору № 15.62-00/08-ДІ01 від 27 червня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Машковою С. Л. та зареєстрований у реєстрі за № 1855 (т. 2, а. с. 37-40, 145-152).
30 листопада 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 були укладені договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір В., зареєстровані в реєстрі за N? 5400, № 5403, за умовами яких ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_9 групу нежитлових приміщень 1-го та 2-го поверхів (т. 5, а. с. 78, 79).
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, сформованою 20 листопада 2025 року, ОСОБА_9 належить група нежитлових приміщень 1-го та 2-го поверхів (№ 1-16, № 1-39) у нежитловій будівлі літ. «С-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 6, а. с. 121-122)
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року залучено до участі у справі № 639/3019/22 правонаступника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 , а ОСОБА_1 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (т. 5, а. с. 44-46).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 червня 2025 року встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та жінки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без реєстрації шлюбу в період з 2006 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 6, а. с. 118-120).
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 липня 2025 року залучено до участі у справі № 639/3019/22 правонаступників відповідача ОСОБА_9 - ОСОБА_2 та Харківську міську раду (а. с. 86-89, т. 6).
У підготовче судове засідання в суді першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Олійник О. М., 09 січня 2023 року надала відзив, у якому звернула увагу суду на те, що прилюдні торги відбулися до відчуження прав іпотекодержателя на користь позивача. Кредитор та іпотекодержатель - ПАТ «ВТБ Банк» був обізнаний про реалізацію предмета іпотеки на торгах, про скасування Вищим господарським судом України постанови про банкрутство, але ніяких дій, направлених на повернення іпотечного майна, не вчинив. Представник відповідача просила суд застосувати строки позовної давності (т. 2, а. с. 1-4).
23 січня 2023 року представник позивача надала суду відповідь на відзив ОСОБА_1 та клопотання про поновлення строку позовної давності, обґрунтоване тим, що строк позовної давності слід обчислювати з 13 травня 2021 року, тобто з моменту ухвалення Харківським апеляційним судом постанови у справі № 639/5409/18 (т. 2, а. с. 14-35).
02 лютого 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» подало до суду клопотання про поновлення строку позовної давності, в обґрунтування поважності причин пропуску якого посилалося на те, що з 24 вересня 2014 року до 13 травня 2021 року предмет іпотеки вважався реалізованим на прилюдних торгах в межах справи про банкрутство ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_4», у зв`язку з чим позивач не міг реалізувати ні судовий, ні позасудовий спосіб захисту свої прав, оскільки іпотека вважалась припиненою на підставі пункту 2 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». Можливість реалізувати своє право на захист з`явилася у позивача лише з 13 травня 2021 року - моменту визнання торгів з продажу предмета іпотеки в судовому порядку недійсними. Також позивач звертався до нотаріуса з проханням видати дублікат іпотечного договору, проте 22 грудня 2020 року приватний нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яку в подальшому скасовано на підставі судового рішення у справі № 638/3704/21. Лише 19 жовтня 2022 року позивач отримав від приватного нотаріуса дублікат іпотечного договору. Крім цього, внаслідок поділу предмета іпотеки на два окремі об`єкти нерухомого майна він не міг використати позасудовий спосіб відновлення своїх прав (т. 2, а. с. 37-40).
23 березня 2023 року до суду першої інстанції від ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення по суті позовних вимог, у яких зазначила про те, що з 2015 року банку було відомо про рішення Вищого господарського суду України у справі № 922/2459/14, однак жодних дій, направлених на повернення іпотечного майна, банк не вчинив. ОСОБА_2 просила суд застосувати строк позовної давності, оскільки жодної поважної причини пропуску цього строку позивач не зазначив, та відмовити у задоволенні позову (т. 2, а. с. 62-64).
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг та відзиву, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» та  ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Заявники не оскаржують постанову суду апеляційної інстанції в частині вирішення спору по суті, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд не переглядає це судове рішення у вказаній частині.
Щодо належності способу захисту
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту, як визнання права, може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20 (провадження № 61-17025св21), постанову Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)).
Такий спосіб захисту, як визнання права, може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). За своєю суттю такий спосіб захисту, як визнання права, охоплює собою і визнання права відсутнім (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 346/2744/21 (провадження № 61-10543сво23)).
Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості.
Іпотека є правом на чужу річ (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц (провадження № 61-28728 сво18)). 
У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (частини перша та друга статті 23 Закону України «Про іпотеку»).
У справі за позовом іпотекодержателя про визнання права іпотеки (чи про визнання права іпотекодержателя або визнання предметом іпотеки чи іпотечним майном) при відчуженні предмета іпотеки належним відповідачем є особа, яка набула статус іпотекодавця (набувач відповідного нерухомого майна).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначено, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя (пункт 9.8).
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог, а також ефективності пред`явлених ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» вимог.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18) зроблено висновок, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.
Враховуючи викладене, зокрема обґрунтованість позову, апеляційний суд правомірно покладався на необхідність дослідження питання дотримання позивачем строку звернення до суду, встановленого законом, з метою захисту порушених прав.
Щодо позовної давності 
У цивільному законодавстві закріплено об`єктивні межі застосування позовної давності. Об`єктивні межі застосування позовної давності встановлюються: (а) прямо (стаття 268 ЦК України). (б) опосередковано (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 641/76/17 (провадження 
№ 61-12138св18)).
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже звертала увагу, що положеннями глави 19 ЦК України встановлено загальне правило про поширення позовної давності на всі цивільно-правові вимоги, окрім тих, що як виняток зазначені у статті 268 ЦК України. Так, у частині першій статті 268 ЦК України законодавець визначив, на які позовні вимоги не поширюється позовна давність. У частині другій статті 268 ЦК України закріплено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Опосередковано межі застосування позовної давності визначаються з урахуванням сутності пред`явленої вимоги (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21)).
Серед переліку вимог, на які відповідно до закону позовна давність не поширюється, не має вимоги іпотекодержателя до особи, яка набула статус іпотекодавця (набувач відповідного нерухомого майна), про визнання права іпотеки (чи про визнання права іпотекодержателя або визнання предметом іпотеки чи іпотечним майном) при відчуженні предмета іпотеки. Сутність вимоги іпотекодержателя до особи, яка набула статус іпотекодавця (набувач відповідного нерухомого майна), про визнання права іпотеки при відчуженні предмета іпотеки не виключає застосування до неї позовної давності.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції (GRAFESCOLO S.R.L. v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, ЄСПЛ, від 22 липня 2014 року).
Положення статті 253 ЦК України поширюються на всі випадки встановлення початку перебігу строків. Касаційний суд, з урахуванням принципу розумності, враховує, що в окремих положеннях ЦК України міститься правило про визначення перебігу строку «від дня» чи «з часу», а не «від наступного дня». Такий прийом законодавчої техніки законодавець застосував, керуючись принципом економії нормативного матеріалу, проте він жодним чином не змінює загального правила, передбаченого в статті 253 ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є об`єктивні обставини - самий факт порушення права, а із встановленням моменту порушення права позивача підлягають встановленню суб`єктивні обставини - момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення (див. постанову Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21)).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
09 січня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Олійник О. М., надала до суду першої інстанції відзив, у якому просила суд застосувати строки позовної давності (т. 2, а. с. 1-4).
23 січня 2023 року та 02 лютого 2023 року представник ТОВ «ФК «Поліс» надала суду клопотання про поновлення строку позовної давності, обґрунтоване тим, що строк позовної давності слід обчислювати з 13 травня 2021 року, тобто з моменту ухвалення Харківським апеляційним судом постанови у справі № 639/5409/18 (т. 2, а. с. 14-35, 37-40).
23 березня 2023 року ОСОБА_2 надала до суду першої інстанції письмові пояснення, в яких просила суд застосувати строк позовної давності, оскільки жодної поважної причини пропуску цього строку позивач не зазначив, та відмовити у задоволенні позову (т. 2, а. с. 62-64).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) зроблено висновок, що «сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) вказано, що «можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суди дійшли правильного висновку, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтями 32-38 ГПК України (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних судових рішень), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше».
Вирішуючи питання щодо початку перебігу строку позовної давності у цій справі, колегія суддів враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), щодо припинення іпотеки у зв`язку з реалізацією майна на прилюдних торгах:
- «6.14. За загальним правилом продаж предмета застави (іпотеки) припиняє заставу (іпотеку) відповідно до приписів пункту 3 частини першої статті 593 ЦК України. Законом № 2343-ХІІ не передбачено інших наслідків щодо продажу предмета застави (іпотеки) у ліквідаційній процедурі у провадженні у справі про банкрутство. Відтак у випадку продажу предметів застави (іпотеки) відповідно до законодавства про банкрутство застосовуються загальні наслідки припинення застави (іпотеки) згідно з пунктом 3 частини першої статті 593 ЦК України.
- 7.5. Отже, реалізація майна є завершеною з моменту виконання сторонами договору купівлі-продажу, укладеного на прилюдних торгах. З цього моменту відповідно до пункту 3 частини першої 593 ЦК України іпотека проданого майна припиняється. Розрахунки з кредиторами, заставодержателями, іпотекодержателями, які здійснюються з виручки за продане на прилюдних торгах майно, проводяться після завершення процедури реалізації майна на прилюдних торгах. Тому момент одержання чи факт неодержання кредитором (заставодержателем), іпотекодержателем задоволення своїх вимог не впливає ані на момент завершення процедури реалізації майна на прилюдних торгах, ані на момент припинення іпотеки цього майна.
- 7.7. Ураховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право іпотеки припиняється у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, крім випадків придбання предмета іпотеки з порушенням установленого порядку реалізації недобросовісним набувачем».
Водночас щодо правових наслідків скасування рішення суду про визнання боржника банкрутом, Велика Палата Верховного Суду у згаданій вище постанові зазначила:
- скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення;
- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення;
- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;
- запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;
- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;
- при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.
Встановлено, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 25 червня 2014 року порушено провадження у справі про банкрутство ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_4»; постановою Господарського суду Харківської області від 08 липня 2014 року визнано боржника банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора банкрута із зобов`язанням вчинити певні дії.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29 вересня 2014 року у справі № 922/2459/14, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26 листопада 2014 року, серед іншого, нежитлова будівля літ. «С-2» загальною площею 1 476,5 кв. м, розташована на АДРЕСА_1 , включена до ліквідаційної маси банкрута ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_4».
На підставі зазначеної ухвали господарського суду скасованj всі обтяження зазначеного майна, у тому числі записи про іпотеку та заборону, що встановлені на нерухомому майні згідно з договором іпотеки.
У подальшому 24 вересня 2014 року зазначену нежитлову будівлю реалізовано на відкритих торгах у формі аукціону, переможцем став ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом від 01 жовтня 2014 року, виданим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н. В. за № 1213.
Постановою Вищого господарського суду України від 25 лютого 2015 року у справі № 922/2459/14 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МегаБанк» (далі - ПАТ «МегаБанк») задоволено частково, скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 29 вересня 2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26 листопада 2014 року про включення до ліквідаційної маси боржника майнових активів засновників ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_4», провадження у справі про банкрутство припинено.
Касаційна скарга ПАТ «МегаБанк» мотивована тим, що банк є іпотекодержателем майна одного із засновників боржника - ФОП ОСОБА_2 , включеного до складу ліквідаційної маси у справі про банкрутство. Проте скаржника не було залучено до участі у справі як особу, права та інтереси якої зачіпаються внаслідок винесення спірних рішень. При цьому скаржник посилався на встановлене чинним законодавством України пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок майна, належного ОСОБА_2 .
У мотивувальній частині постанови Вищого господарського суду України від 25 лютого 2015 року встановлено безпідставне порушення справи про банкрутство боржника - ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_4» за спрощеною процедурою, передбаченою статтею 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Закону України від 22 грудня 2011 року № 4212-V), у зв`язку з чим провадження у справі підлягає припиненню.
Стосовно процесуального права ПАТ «МегаБанк» на оскарження судових рішень у зазначеній справі Вищий господарський суд України зазначив, що скаржник є іпотекодержателем майна, включеного до складу ліквідаційної маси боржника, а тому оскаржувані ним судові рішення безпосередньо стосуються його прав та інтересів як особи, яка має пріоритетне право на задоволення своїх кредиторських вимог за рахунок цього майна.
Суд касаційної інстанції зазначив, що у зв`язку із припиненням провадження у справі про банкрутство втрачають юридичну силу всі без винятку процесуальні документи, прийняті у цій справі.
У справі, яка переглядається, ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», як іпотекодержатель нерухомого майна - групи нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , включеного до ліквідаційної маси, іпотекодавцем якого є ОСОБА_2 за іпотечним договором від 27 червня 2008 року № 15.62-00/08-ДІ01, має пріоритетне право на задоволення своїх кредиторських вимог за рахунок цього майна.
Отже, скасування судових рішень та припинення провадження у справі про банкрутство із втратою юридичної сили всіх без винятку процесуальних документів, прийнятих у справі, у тому числі і щодо проведення прилюдних торгів, стосуються прав та інтересів позивача як іпотекодержателя.
Враховуючи це, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про початок перебігу позовної давності для іпотекодержателя з часу припинення провадження у справі № 922/2459/14 про банкрутство ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_4» 25 лютого 2015 року.
Неможливість звернення до суду з позовом у справі, що переглядається, до жовтня 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» обґрунтовувало неправомірною відмовою приватного нотаріуса у видачі дубліката іпотечного договору, яку було оскаржено у судовому порядку (справа № 638/3704/21), та лише 19 жовтня 2022 позивачем отримано дублікат іпотечного договору, а також тим, що з 24 вересня 2014 року до 13 травня 2021 року предмет іпотеки вважався реалізованим на прилюдних торгах, у зв`язку з чим іпотека вважалась припиненою на підставі пункту 2 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». Також позивач звертав увагу на поділ предмета іпотеки на два окремі об`єкти нерухомого майна, що унеможливило використання позасудових способів відновлення своїх прав та суттєво ускладнило захист цих прав у судовому порядку.
Надавши оцінку наведеним стороною позивача у клопотанні доводам разом з наданими на їх підтвердження доказами, встановивши поважність причин пропуску позивачем (як новим іпотекодержателем) строку для визнання прав іпотекодержателя та визнання майна предметом іпотеки, враховуючи те, що ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» не втрачало інтересу до предмета іпотеки та вчиняло дії, направлені на поновлення порушеного права іпотекодержателя, суд апеляційної інстанції обґрунтовано констатував про наявність підстав для поновлення строку позовної давності у цій справі.
Доводи касаційних скарг не спростовують встановлені апеляційним судом обставини та переважно зводяться до необхідності переоцінки доказів, які були предметом дослідження суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Суд правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскарженої постанови апеляційного суду. Суд зробив обґрунтовані висновки в оцінці питання позовної давності з урахуванням доказів, наданих сторонами. 
Посилання заявників на те, що суд не взяв до уваги висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, що зазначені у касаційних скаргах, колегія суддів відхиляє, оскільки висновки апеляційного суду, зроблені за наслідками розгляду питання позовної давності, узгоджуються з нормативно-правовим обґрунтуванням та правовими висновками, викладеними у наведених у касаційних скаргах постановах.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскільки колегія суддів встановила, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому його, відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України, необхідно залишити без змін, а касаційні скарги - без задоволення.
Враховуючи, що касаційні скарги залишаються без задоволення, тому відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Харківського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року в частині висновків щодо позовної давності залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць 

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк