Справа № 278/213/26 

В И Р О К 
Іменем України 

17 березня 2026 року        м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді   ОСОБА_1 ,
з участю секретаря   ОСОБА_2 ,
прокурора   ОСОБА_3 ,
обвинуваченого  ОСОБА_4 ,
захисника   ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Росава Миронівського району Київської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України (далі - КК),

в с т а н о в и в:

14.07.2024 о 20 год. військовослужбовець військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 в умовах воєнного стану, умисно з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин самовільно залишив розташування польового табору військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , в якому проходив військову службу, обов`язки за посадою не виконував та проводив час на власний розсуд до 19.09.2024, коли він добровільно повернувся до військової частини. 30.05.2025 ОСОБА_4 знов самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , обов`язки за посадою не виконував та проводив час на власний розсуд до 30.07.2025.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні вищевказаних діянь визнав повністю, підтвердив вищенаведені обставини.
Окрім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у вчиненні вищезазначених діянь доводиться дослідженими судом доказами.
Зокрема, допитаний в судовому засідання як свідок ОСОБА_6 показав, що являвся заступником командира роти, в якій проходив військову службу обвинувачений. Останній 14.07.2024 самовільно залишив військову частину, проте 19.09.2024 сам добровільно повернувся на військову службу. Повторно обвинувачений залишив частину 30.05.2025 і до частини не повертався. Причин самовільного залишення військової частини обвинуваченим свідок не знає, обвинуваченого як підлеглого характеризує позитивно. 
З матеріалів службового розслідування (а.с. 39-44) вбачається, що 14.07.2024 о 20 год. під час перевірки особового складу 1 роти зведеного батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 на території польового табору поблизу АДРЕСА_2 виявлено відсутність солдата військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 . Вжитими заходами встановити його місцезнаходження військовослужбовця не вдалось, на телефонні дзвінки не відповідав (а.с. 38-53, 65-67, 131).
Згідно із копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.09.2024 № 269 ОСОБА_4 в цей день повернувся після самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , зарахований на котлове забезпечення йому поновлено виплату грошового забезпечення (а.с. 132).
Відповідно до копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2025 № 155 солдат ОСОБА_4 в цей день самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 (а.с. 134).
Таким чином суд дійшов висновку про доведеність вищенаведених обставин.
Прокурором ОСОБА_4 інкримінувалось самовільне залишення військової частини 14.07.2024 і відсутність на службі без поважних причин до 30.07.2025. Однак оскільки судом встановлено, що обвинувачений 19.09.2024 повернувся до військової частини і залишив її повторно 30.05.2025, суд відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) виключає з обставин, які вважає доведеними, відсутність обвинуваченого на службі з 19.09.2024 по 29.05.2025.  

Таким чином суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначених діянь доведена, і кваліфікує їх за ч. 5 ст. 407 КК як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК, є умисним тяжким військовим злочином, обвинувачений вчинив два епізоди такого діяння.
ОСОБА_4 не судимий, розлучений, по службі характеризується посередньо.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття. Обставин, що обтяжують йому покарання, не встановлено.
Враховуючи наведене, безальтернативний характер санкції ч. 5 ст. 407 КК щодо виду покарання, суд призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі. Разом із цим, суд бере до уваги відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючої покарання обставини, особу обвинуваченого, позицію прокурора, і вважає, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого достатнім буде покарання на мінімальний строк, визначений у санкції ч. 5 ст. 407 КК. Разом із цим суд не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК щодо призначення більш м`якого покарання, ніж визначено санкцією, оскільки умовою застосування цього положення є наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. 
Цивільний позов у провадженні не пред`явлено, дані про судові витрати відсутні.
Приймаючи до уваги призначене покарання, суд вважає за необхідне залишити в силі обраний раніше стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що існує ризик переховування обвинуваченого від відбування покарання, а більш м`який запобіжний захід не зможе відвернути цей ризик.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
Строк відбування покарання обчислювати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в цей строк строк попереднього ув`язнення обвинуваченого, починаючи з дня його затримання 8.12.2025, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 залишити попередній у виді тримання від вартою.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Захисник має право отримати копію вироку в суді.
Суддя          ОСОБА_1