ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 квітня 2026 року справа №200/7884/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лещенко Олени Дмитрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року по справі №200/7884/25 (суддя І інстанції Буряк І.В.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 у якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з грудня 2015 року по 02 листопада 2018 року та одноразової грошової допомоги у разі укладення першого контракту, який набрав чинності 02.11.2015; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по 02 листопада 2018 року та одноразову грошову допомогу у разі укладення першого контракту, який набрав чинності 02.11.2015.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягала у ненарахуванні на невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року місяцем підвищення доходу.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018, обчисливши таку із врахуванням січня 2008 року місяцем підвищення доходу.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягала у ненарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.03.2018 по 02.11.2018 з урахуванням абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення відповідно до абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 за період з 01.03.2018 по 31.10.2018 щомісячно у розмірі 4 068,11 грн та 271,20 грн у листопаді 2018 року.
В інший частині позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо одноразової грошової допомоги у разі укладення першого контракту, який набрав чинності 02.11.2015р. та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимог щодо одноразової грошової допомоги у разі укладення першого контракту.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Позивач наголошує на тому, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що позивачка проходила службу за контрактом, який діяв до 02 листопада 2018 року. 20 липня 2018 року набрав чинності Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затв. Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197, розділом XXII якого передбачено виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладення ними першого контракту. Тобто, до закінчення дії контракту, Порядком№ 260 було передбачено виплату спірної одноразової грошової допомоги.
Судом також не враховано, що позиція відповідача у відзиві вказує на те, що він не заперечує права позивачки на отримання одноразової грошової допомоги за укладення першого контракту. Той факт що відповідач не надав суду першої інстанції документів щодо перерахування одноразової грошової допомоги, підтверджує не виконання вимог передбачених Порядком №260. 
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає, що рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.
Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, про що їй 13.05.2016 видано посвідчення серія НОМЕР_1 .
Між Міністерством оборони України в особі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_2 та громадянкою України (військовослужбовець) ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу строком на три роки. Контракт набирає чинності з 02.11.2015.
Також факт проходження служби та перебування позивача на грошовому забезпеченні відповідача за період з 02.11.2015 по 02.11.2018 підтверджується відомостями військового квитка серія НОМЕР_2 (запис 9, 10).
Листом від 27.08.2025 № 09/02/1209 ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідь на запит позивача від 21.08.2025 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 02.11.2015 по 02.11.2018 з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців, повідомлено про відсутність бюджетних асигнувань на вказані цілі, з огляду на що така заявнику не нараховувалася та не виплачувалася за період з січня 2016 року по лютий 2018 року.
Щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при укладенні першого контракту рекомендовано звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Наявні у матеріалах справи архівні відомості про нараховане ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з листопада 2015 року по грудень 2018 року свідчать, що індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалася та не виплачувалася також відсутні відомості про нарахування й виплату одноразової грошової допомоги при укладенні першого контракту.
Наведені обставини сторонами не оспорюються. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі – Закон № 2232-ХІІ).
Частиною 4 статті 2 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлені наступні види військової служби: 
строкова військова служба;
військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
військова служба за контрактом осіб рядового складу;
військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);
військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Загальні умови укладення контракту на проходження військової служби визначені статтею 19 Закону №2232-ХІІ, за приписами частини 4 якої форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом.
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, згідно пункту 2 якого громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також вищих навчальних закладах, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військову службу за контрактом осіб рядового складу;
З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачкою у добровільному порядку було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу строком на три роки (згідно з додатком 1). Цим контрактом не передбачено виплату одноразової грошової допомоги при першому укладанні контракту.
Підпунктом 10 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) було передбачено виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у разі їх прийняття на військову службу за контрактом у таких розмірах: особам рядового складу - вісім мінімальних заробітних плат.
Отже, за приписами наведеної норми виплата одноразової грошової допомоги здійснювалась військовослужбовцям у разі укладення контракту на проходження служби за умови призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Проте, відомості військового квитка позивачки не свідчать про її призов на військову службу за мобілізацією на особливий період з подальшим укладенням контракту.
Як вже встановлено вище, позивачкою було укладено контракт у добровільному порядку.
Відтак, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачка немає права на одноразову грошову допомогу, передбачену підпунктом 10 пункту 6 Постанови № 1294.
Доводи позивачки про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати постанову Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 та наказ Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», згідно пункту 3 якого цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 набрала чинності з 1 січня 2018 року.
Отже, вказані нормативно правові-акти набрали чинності значно пізніше ніж позивачкою укладено контракт (02.11.2015).
Частиною першої статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 
У Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із вступом його в силу і з моментом втрати ним юридичної сили.
Отже, постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 та наказ Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 поширюють свою дію з 1 січня 2018 року, а тому не розповсюджуються на спірні правовідносини.
Колегія суддів вважає, що передумовою для визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною є невчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.
В межах спірних правовідносин, колегія суддів не вбачає протиправної бездіяльності в діях відповідача щодо виплати позивачці одноразової грошової допомоги за укладення першого контракту, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову в цій частині.
За правилами ст.ст. 72, 75 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що позиція відповідача у відзиві на позов вказує на те, що він не заперечує права позивачки на отримання одноразової грошової допомоги за укладення першого контракту, колегією суддів не прийнято до уваги.
Окрім того, суд звертає увагу, що у відзиві на апеляційну скаргу відповідач наголошував на тому, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимог щодо одноразової грошової допомоги за перший контракт, оскільки на момент укладення контракту (02.11.2015 р.) така виплата законодавством не передбачена.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лещенко Олени Дмитрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року по справі №200/7884/25 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року по справі №200/7884/25 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 02 квітня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко