"02" квітня 2026 р. Справа № 363/6033/25 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
(ЗАОЧНЕ)
02 квітня 2026 року м. Вишгород 

Вишгородський районний суд Київської області у складі:
Головуючого судді – Рукас О.В.;
за участю секретаря судових засідань – Галай О.О.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву ТДВ «Страхова група «Оберіг» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Васильківська, 14) до ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що 12.06.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортних засобів: NISSAN SENTRA, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , під керуванням Відповідача, та SUZUKI SX-4, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.
В судовому порядку ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Оболонського суду м. Києва у справі №756/8255/23 було встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, будучи обмеженим в такому праві постановою Вишгородського відділу ДВС у Вишгородському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) від 05.05.2023 року.
Цивільно-правова відповідальність Відповідача станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР-3865187.
Відповідно до Ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту транспортного засобу SUZUKI SX-4, державний номер НОМЕР_3 , з урахуванням зносу та без урахування ПДВ, складає 46291,76 грн.
Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 24.07.2023 р. між потерпілою особою та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 41050,00 грн.
На підставі заяви про виплату страхового відшкодування, а також враховуючи інші матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи в розмірі 41050,00 грн.
З урахуванням вищевикладеного, на підставі положень ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1191 ЦК України, у ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» виникло право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_1 щодо відшкодування збитків, понесених у зв`язку зі здійсненням страхового відшкодування.
З метою досудового врегулювання спору ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» направляло ОСОБА_1 претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, на яку ОСОБА_1 жодним чином не відреагував, понесені ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» збитки у зв`язку зі здійсненням страхового відшкодування не компенсував.
З урахуванням викладеного, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» просило стягнути з ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у загальному розмірі 41050 грн. 00 коп., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В.
Ухвалою суду від 13.11.2025 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, на подачу заяв по суті справи.
У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. В позовній заяві представником позивача заявлено клопотання, в якому висловлено прохання щодо проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на ухвалення заочного рішення суду.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судових засідань ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за його зареєстрованою адресою проживання, СМС повідомлення про дату розгляду справи та шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади. 
Як встановлено судом за результатами перевірки, всі поштові відправлення на ім`я ОСОБА_1 не були йому вручені за місцем його реєстрації та повернуті до суду з поміткою про неможливість вручення. Станом на момент ухвалення судового рішення від відповідача ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані в будь-який інший спосіб не надходило жодних заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Суд звертає увагу, що положення чинного процесуального законодавства не передбачають обов`язку суду, в якого відсутні відомості щодо місця проживання чи перебування учасника справи, крім як відомостей про офіційно зареєстроване місце проживання/перебування, повторно направляти судові повістки про виклик до суду. Повернення поштового відправлення з відміткою про закінчення строку зберігання, яке відправлялася за офіційно зареєстрованою адресою проживання відповідача, що є єдиними відомостями про його проживання, які перебувають у володінні суду, є належним виконанням суду свого процесуального обов`язку щодо повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання, а відповідно вважається належним чином повідомленням особи про проведення судового розгляду.
У Постанові КЦС ВС від 23.01.2023 року у справі № 496/4633/18 зроблено висновок, що листи, що повернулися з відміткою/довідкою поштового відділення про причину повернення – «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, якщо їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або на адресу місця реєстрації фізичної особи чи адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.
Таким чином, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду.
З урахуванням вищевикладеного, оскільки ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені у статті 1166 ЦК України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
З наведеного вбачається, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: протиправне діяння, шкода, причинно-наслідковий зв`язок між ними, а також вина особи у вчиненому діянні.
Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України предмет доказування становить: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди, яка в силу положень ч. 2 ст. 1166 ЦК України презюмується.
Саме тому у деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. 
Одним з різновидів цивільно-правової відповідальності за відсутності вини особи, яка своєю поведінкою заподіяла шкоди, є відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, що врегульовується положеннями ст. 1187 ЦК України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
При цьому відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
З наведеного також вбачається, що діяльність з експлуатації транспортного засобу є діяльністю, що пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. У зв`язку з цим завдання шкоди, внаслідок використання транспортного засобу, зумовлює виникнення цивільно-правової відповідальності на підставі ст. 1187 ЦК України.
Судом встановлено, що 06.03.2023 року ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було забезпечено цивільно-правову відповідальність за Договором страхування #AP-3865187, полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР-3865187, строк дії договору з 07.03.2023 по 06.03.2024. Відповідно до вказаного Договору позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування ( а.с. 6 зв., 13зв.).
12 червня 2023 року о 12.35 год. по вул. Богатирська в сторону вул. Лугова в м. Києві, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля NISSAN SENTRA, державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортним засобом «Сузукі», д.н.з. НОМЕР_5 ( а.с. 7-8). Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.
ДТП сталась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_1 п. 13.1 ПДР України, що підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва по справі 756/8255/23 від 21.07.2023р. ( а.с. 7-8).
Крім того, постановою Оболонського районного суду м. Києва по справі 756/8255/23 від 21.07.2023р. встановлено, що 12 червня 2023 року о 12.35 год. по вул. Богатирська в сторону вул. Лугова в м. Києві водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_6 будучи обмеженим у праві керуванні транспортним засобом постановою Вишгородського відділу ДВС у Вишгородському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) від 05 травня 2023 року, чим порушив ч. 3 ст. 126 КУПАП та доведено його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. 
Відповідно до вказаної постанови, яка набрала законної сили 01.08.2023 року, відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушень, передбачених ст. 124, та ч.3 с.126 КУпАП; та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. та  позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) місяці.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (Постанова КЦС ВС від 29.09.2023 року у справі № 573/1/23).
Згідно із висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18), при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено факт протиправної поведінки відповідача ОСОБА_1 щодо порушення вимог ПДР України під час експлуатації транспортного засобу «NISSAN SENTRA», державний номер НОМЕР_1 , який, у свою чергу, є джерелом підвищеної небезпеки.
Відповідно до Ремонтної калькуляції №43587 від 29.06.2023 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу SUZUKI SX-4, державний номер НОМЕР_3 , з урахуванням зносу та без урахування ПДВ, складає 46291 грн. 76 коп. (а.с.12-13).
Згідно із заявою на виплату страхового відшкодування від 24.07.2023 р. Справа №43587 між потерпілою особою ОСОБА_2 власника транспортного засобу SUZUKI SX-4, державний номер НОМЕР_3 (а.с.10-10зв.) та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 41050,00 грн. (а.с.9 зворот).
Відповідно платіжної інструкції від 31 липня 2023 року № 6401 ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи ОСОБА_2 в розмірі 41050,00 грн. (а.с.15).
Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Таким чином, в розумінні ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до пп. «б» пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Будь-яких заперечень по суті позовних вимог відповідачем суду не надано.
Враховуючи те, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування, а відповідач в добровільному порядку не вжив заходів щодо відшкодування даних коштів, то позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 41050,00 грн, є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
З позовної заяви вбачається, що судові витрати позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 300 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідачем не надано заперечень щодо обґрунтованості та співмірності понесених позивачем судових витрат, а матеріали позовної заяви містять достатню сукупність доказів на підтвердження їх понесення, то понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу, зважаючи на розмір задоволених вимог, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. (а.с.6) та витрати на правову допомогу у розмірі 7300 грн. 00 коп. (а.с.15зв.-17, 19).
Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст.ст. 11, 13, 993, 1166, 1182, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. 12, 81, 133, 141,223, 280, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ТДВ «Страхова група «Оберіг» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Васильківська, 14) до ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) про відшкодування шкоди  – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТДВ «Страхова компанія «Оберіг» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Васильківська, 14; код ЄДРПОУ 39433769) суму збитків у зв`язку зі здійсненням страхового відшкодування у розмірі 41 050 (сорок одна тисяча п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТДВ «Страхова компанія «Оберіг» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Васильківська, 14; код ЄДРПОУ 39433769) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 7300 (сім тисяч триста) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач:
ТДВ «Страхова компанія «Оберіг» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Васильківська, 14; код ЄДРПОУ 39433769).
Відповідач:
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ).

Головуючий суддя О.В. Рукас