ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/23768/25
провадження № 2/753/1149/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2026 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Цимбал І.К.
за участю: секретаря судових засідань Козін В.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог.
У листопаді 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовною заявою до Київської міської ради, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, в якій просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 . 
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:90:944:0012 та житловий будинок по АДРЕСА_1 , з відповідними господарськими будівлями та спорудами. Батько позивача за своє життя заповіт не складав. ОСОБА_1 - єдиний спадкоємець після смерті батька, позивач автоматично прийняла спадщину після смерті останнього, шляхом проживання з ним за однією адресою. Позивач є спадкоємцем за законом, а тому має першочергове та єдине право на прийняття спадщини батька. Після смерті батька позивач звернувся до приватного нотаріуса Малахова А.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку та будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 29.07.2025 приватним нотураіусом було видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Проте, постановою від 07.10.2025 нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок з причини відсутності правовстановлюючих документів на вищезазначене майно.
Рух справи.
Ухвалою суду від 12.11.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 02.12.2025 клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано в приватного нотаріуса Київського міського нотаріального коругу Малахова А.С. належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи, відкритої щодо майна померлого ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 за №2/2025.
Ухвалою суду від 12.01.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
26.03.2026 постановлено рішення.
У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав просив задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідач не порушував прав позивача та просив проводити розгляд справи за його відсутності.
Обставини справи
Батьками позивача є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується актовим записом про народження №1229 від 17.04.1976 свідоцтво серії НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 27 січня 2025 року.
За життя ОСОБА_2 був членом СТ «Трикотажник» та був власником земельної ділянки площею 0,0617 га кадастровий номер 800000000:90:944:0012 на якій в 1991 році господарським способом побудовані садовий будинок та господарчі будівлі і споруди /а.с. 13/.
Згідно витягу Єдиної державної системи у сфері будівництва будинок по АДРЕСА_1 прийнято в експлуатацію. 
Проте, за життя ОСОБА_2 не встиг зареєструвати право власності на будинок в установленому законом порядку. 
07.02.2025 позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малахова А.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_2 , на підставі якої державним приватним нотаріусом відкрито спадкову справу № 2/2025.
29.07.2025 приватним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0617 га, кадастровий номер 8000000000:90:944:0012.
Постановою приватного нотаріуса від 07.10.2025 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постанова мотивована тим, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок, через відсутність правовстановлюючих документів на майно неможливо.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Частиною другою статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). 
Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до абз. 60 п.3.3 Інструкції про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127 не належить до самовільного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки господарські /присадибні/ будинки і споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. 
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року). Відповідно до роз`яснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. 
Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. 
За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.
Відповідно до статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що суду слід звернути увагу на наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до пп. 4.16 п. 4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Згідно зі статтею 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малаховим А.С. від 07.10.2025 було відмовлено в видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.
Відповідно до статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Зі змісту статті 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Водночас, відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку, а право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.
Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті матері та за його заявою була відкрита спадкова справа, однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва на право власності на будинок, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину.
З огляду на те, що спірний будинок входить до складу спадщини, позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог до Київської міської ради та визнання за ОСОБА_1 права власності будинок по АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 76-83, 258, 263, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської ради, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , що розташований в СТ «Трикотажник», загальною площею 139,4 кв.м., з відповідними господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 01.04.2026.

Головуючий: