Справа № 521/26262/23 
Пр-ня по справі № 1кп/521/716/26

В И Р О К
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
ВСТУПНА ЧАСТИНА
м. Одеса, Україна
27 березня 2026 року 

Хаджибейський районний суд міста Одеси засідаючи у складі: 
Головуючого судді – ОСОБА_1 
із секретарем судового засідання – ОСОБА_2 на стадії судового провадження розглянувши кримінальне провадження № 12023162470001276 від 07.09.2023 року, у відношенні:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Одесі, громадянина України, що має вищу військову освіту, не працює, не дружений, який проживає в АДРЕСА_1 , та зареєстрований в АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.

Сторони кримінального провадження, які приймали участь на стадії судового провадження, -
з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 
з боку захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник – адвокат ОСОБА_5 
інші учасники судового провадження: потерпіла ОСОБА_6 , представник потерпілого – адвокат ОСОБА_7 

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
1.1.Водій ОСОБА_3 07 вересня 2023 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, керуючи в світлий час доби, при необмеженій видимості, технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в м. Одесі по асфальтобетонному, сухому покриттю проїжджої частини вул. Богдана Хмельницького з боку вул. Запорізька в напрямку вул. Степова, із швидкістю 69 км/год., в порушення вимог п. п. 2.3 «б», 12.3, 12.4, 12.9 «б» «Правил дорожнього руху» затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, за кермом транспортного засобу уважним не був, постійно не стежив за дорожньою обстановкою, діючи недбало, навпроти будинку № 66 по вул. Богдана Хмельницького, при виникнення небезпеки для руху та перешкоди, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , 1950 року народження, яка перетинала проїжджу частину вул. Богдана Хмельницького з права на ліво по ходу руху автомобіля, за межами пішохідного переходу. 
1.2.Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закриті переломи кісток тазу – перелом даху вартлюгової западини лівого кульшового суглобу з переходом на верхню гілку лобкової кістки зі зміщенням уламків, які по своєму характеру не були небезпечними для життя, викликали тривалий розлад здоров?я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п. 2.2.2 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. 
1.3.Вказаними діями ОСОБА_3 порушив п. п. 2.3 «б», 12.3, 12.4, 12.9 «б» «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, якими встановлено:
п. 2.3 «б» «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
п.12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;
п. 12.9 «б» «Водієві забороняється: б)перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 – 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил». 
1.4.Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

2.Покази і правова позиція обвинуваченого.
2.1.Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав та показав, що він 07 вересня 2023 року приблизно о 17 годині рухався по вул. Богдана Хмельницького, в м. Одесі на автомобілі «Mitsubishi Lancer». Швидкість руху його була приблизно до 50 км/год. З правої частини узбіччя дороги, стояли припарковані транспортні засоби. Через приблизно 100 метрів від перехрестя, на дорогу випадково та несподівано для водія ОСОБА_3 вискочила літня жінка, як в подальшому він дізнався ОСОБА_6 . Вона вискочила не на пішохідному переході. Наскільки це можливо було, він відреагував на таку перешкоду, різко зманеврував в ліву частину дороги та прийняв заходи до різкого гальмування і зупинення транспортного засобу, а також подав звуковий сигнал. Одразу вийшов з автомобіля, побачив на асфальтовому покритті потерпілу. Також в цей час підбігла свідок ОСОБА_8 , яку обвинувачений до подій ДТП не знав. Вони разом підняли потерпілу та перевели її на узбіччя. Далі викликали швидку та поліцію. На місце також приїхала онука потерпілої, яка вибачалась перед обвинуваченим за поведінку своєї бабусі та казала, що може написати будь-які розписки, що вони не мають претензій до ОСОБА_3 , у зв`язку із подіями ДТП. Обвинувачений вину не визнає, оскільки потерпіла перебігала дорогу в невстановленому місці, випадково для нього і він незважаючи на прийняті всі можливі заходи для уникнення пригоди, не зміг завадити дорожньо-транспортній пригоді, саме з вини потерпілої. 

3.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
3.1.Незважаючи на правову позицію обвинуваченого ОСОБА_3 , його вина в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК підтверджується наступними дослідженими доказами.

I. Усні докази (покази).
3.2.Показами потерпілої ОСОБА_6 , яка допитана в судовому засіданні. Показала, що до подій ДТП обвинуваченого ОСОБА_3 не знала. Підстав його обмовляти в неї не має. За фактичними обставинами показала, що 07 вересня 2023 року приблизно після 16.00 години, вони знаходилась в м. Одесі та поверталась з онкодиспансеру до місця, де вона проживала на вул. Б. Хмельницького. Коли вона вийшла з таксі, їй необхідно було перейти проїжджу частину. Вона побачила, що до пішохідного переходу далеко, як в одну сторону так і в іншу, а тому вирішила перейти дорогу у місці, де відсутній пішохідний перехід. Вона подивилась в праву і ліву частину вулиці, і в той момент, коли побачила червоний сигнал світлофора для автомобілів і їх зупинку, вирішила почати рух через проїжджу частину. Однак, не розрахувала такий шлях і в момент, коли була на проїжджій частині, почула сигнал автомобіля, можливо звук гальмування автомобіля, крики і в цей час відчула удар автомобіля у ліву частину свого тіла. В цей момент вона розверталась і побачила транспортний засіб, що зупинився біля неї. Далі події вона пам`ятає частково. 
Під час перехресного допиту, потерпіла показала, що не може показати точне місце на проїжджій частині, де її збили. Вона стверджувально зазначила, що намагалась перейти автодорогу, коли для автомобілів був включений заборонений-червоний сигнал світлофору. Хто викликав швидку медичну допомогу, потерпілій невідомо. Під час знаходження в лікарні, обвинувачений до неї не приходив. Одразу після ДТП швидка медична допомога доставила її до травмпункту. Через два дні, за допомогою онуки її було доставлено до приватно медичного центру, де вона лікувалась протягом 3-х місяців. В теперішній час вона і досі відчуває значний дискомфорт у місцях перелому тазу. Вона не може довго ходити, їй тяжко підніматись сходами. Цивільний позов підтримує. 
3.3. Показами свідка ОСОБА_8 . Свідок показала, що випадково стала очевидцем подій ДТП за участю водія ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_6 . Обох учасників вона до подій не знала. У день події, ОСОБА_8 виїжджала з адреси АДРЕСА_3 та майже навпроти побачила раніше незнайому жінку похилого віку – ОСОБА_6 , яка намагалась перейти вулицю Б. Хмельницького. У вказаному місці не було пішохідного переходу. Свідок побачила, як жінка вагається переходити їй чи ні, потім вона різко почала переходити дорогу, при цьому її темп був – швидкий шаг. На момент переходу дороги, жінка дивилась не у ліву сторону, тобто у направлені можливого руху транспорту, а в протилежну праву сторону. Далі, свідок почула сигнал клаксону автомобіля та побачила, як автомобіль раніше незнайомого ОСОБА_3 вдарив потерпілу, як впала на асфальт. ОСОБА_8 зупинила автомобіль і підбігала на допомогу. ОСОБА_3 також одразу вийшов і вони разом підняли жінку та допомогли їй дійти до найближчого стовпа, під яким потерпіла ОСОБА_6 присіла, оскільки скаржилась на біль у травмованій нозі. Візуально на потерпілій не було видно тілесних ушкоджень, окрім можливо саден та подряпин на руках. ОСОБА_6 в цей момент казала, щоб зателефонували її онуці і не наполягала на виклику швидкої медичної допомоги. Свідок ОСОБА_8 запам`ятала, що до онуки довго не могли додзвонитись. Окрім того, ОСОБА_6 в цей проміжок часу, коли всі чекали на приїзд швидкої допомоги та поліції, вибачалась перед водієм ОСОБА_3 та казала, що вона винна і це розуміє. 

II. Документи докази.
3.4.Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.09.2023 року, який проведений з 18 години 10 хвилин до 07.09.2023 року до 19 години 40 хвилин, у присутності водія ОСОБА_3 , зі схемою ДТП, яким зафіксований факт дорожньо-транспортної пригоди, а саме наїзд на пішохода на вулиці Богдана Хмельницького, навпроти будинку № 66 в м. Одесі та місце розташування транспортного засобу «Мітцубісі Лансер» д.н. НОМЕР_1 на дорозі, погодні умови (ясно, без опадів, 25 С), стан дорожнього покриття (сухе), вид покриття (асфальтобетон), наявність нерівностей – не виявлено, у світлу пору доби, видимість не обмежена, об`єктів, що обмежують оглядовість – не виявлено; локалізація пошкоджень на транспортному засобі «Мітцубісі Лансер», д.н. НОМЕР_1 : - потертість на передньому бампері справа, потертість і вм`ятина на капоті ближче до правої сторони. Відповідно до протоколу з місця події був вилучений транспортний засіб «Мітцубісі Лансер», д.н. НОМЕР_1 .

ІІІ. Речові докази.
3.5.Речовими доказами: 1) вилученим під час огляду місця події з 07.09.2023 року транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», д.н. НОМЕР_1 . 2) Відеозаписом, з камер зовнішнього відеоспостереження, розташованих на перехресті вулиць Богдана Хмельницького та Запорізької в м. Одесі, яка зроблена КУ «Центр інтегрованої системи відеоспостереження та відеоаналітики міста Одеси (Центр – «077»)». Аналіз вказаному відео буде наданий нижче у вироку. 

ІV. Висновками експертів.
3.6.Висновком автотехнічної експертизи технічного стану автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.н. НОМЕР_1 від 05.10.2023 року № 21-4731, яка проведена Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, відповідно до висновків якої: На момент ДТП ходова частина, рульове керування та гальмова система автомобіля «Mitsubishi Lancer» дозволяли водієві здійснювати рух по наміченій траєкторії, ефективно знижувати швидкість до зупинки й не мали несправностей, які б раптово для водія могли обумовити відмову систем, втрату керованості, або відведення автомобіля від заданого напрямку руху. 
3.7.Висновком судової транспортно-трасологічної експертизи слідів на автомобілі «Mitsubishi Lancer», д.н. НОМЕР_1 від 05.10.2023 року № 23-4732, яка проведена Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, відповідно до висновків якої: На автомобілі «Mitsubishi Lancer» яких-небудь ушкоджень і слідів, які б однозначно й категорично можливо було б віднести до факту контактування з тілом людини в умовах розглянутої події, не виявлено. В той же час, в передній (фронтальній) правій частині автомобіля «Mitsubishi Lancer» (на бампері та капоті) виявлені пошкодження і сліди у вигляді двох незначних пологих увігнутостей та локальних зчосів і розтріскування ЛФП, які можливо віднести до утворення їх в результаті контактування з пішоходом. Встановити експертним шляхом механізм контактної взаємодії автомобіля «Mitsubishi Lancer» та пішохода в умовах події не представляється можливим, оскільки існуючи, встановлені сліди є недостатньо інформативними: не мають явних морфологічних ознак, які б категорично вказували на контакт з пішоходом саме в умовах даної події (відсутні прикріплені частки і фрагменти біологічного походження від тіла людини, або потертості, які б відображали текстуру від тканини (одягу пішохода) – характерні паралельні траси), і могли бути утворені як в умовах розглянутої події, так і до чи після події, тобто можливо є експлуатаційними. 
3.8.Висновком судової комп`ютерно-технічної та автотехнічної експертизи обставин наїзду на пішохода автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.н. НОМЕР_1 від 22.11.2023 року № 23-5760, яка проведена Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, відповідно до висновків якої: 2)Згідно наданого відеофайлу « ОСОБА_9 » швидкість руху автомобіля «Mitsubishi Lancer» в умовах події (перед його гальмуванням при наближені до місця наїзду) становила величину близько 69 км/год. Визначити величину швидкості автомобіля «Mitsubishi Lancer» безпосередньо перед самим моментом наїзду на пішохода не представляється можливим з причин, викладених у дослідницькій частині. 3)Визначити темп руху пішохода перед наїздом на нього автомобілем «Mitsubishi Lancer» на даному етапі не представляється можливим, з причин відсутності даних щодо відстані, пройденої пішоходом по проїзній частині від моменту його відновлення руху до наїзду – визначити цю відстань експертним шляхом неможливо. 4)Відповідно до заданих слідчим вихідних даних, дії водія автомобіля «Mitsubishi Lancer» в умовах події регламентувалися вимогами пункту 12.3 ПДР, згідно з якими у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Крім того, на ранньому етапі розвитку подій належні дії водія автомобіля «Mitsubishi Lancer» регламентувалися вимогами пунктів 12.4 та 12.9 б) ПДР, згідно з якими в межах населених пунктів рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год. Водій автомобіля «Mitsubishi Lancer» належним виконанням вимог пункту 12.3 ПДР мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, вживши заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. 5)Аналіз та оцінка дій пішохода, не вимагає застосування спеціальних технічних знань в галузі судової автотехніки і може бути проведена органом, що призначив автотехнічну експертизу, самостійно стосовно до вимог розділу 4 «Обов`язки і права пішоходів» ПДР у сукупності з усіма матеріалами кримінального провадження і даного висновку. 6)Фактичні дії водія автомобіля «Mitsubishi Lancer, які не відповідали вимогам пункту 12.3 ПДР, з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням події. 
3.9.Висновком судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_6 , від 15.11.2023 року № 1627, яка проведена КУ «Одеським обласним бюро судово-медичної експертизи», відповідно до висновків якої, у гр. ОСОБА_6 виявлені наступні тілесні ушкодження: закриті переломи кісток тазу – перелом даху вертлюгової западини лівого кульшового суглобу з переходом на верхню гілку лобкової кістки зі зміщенням уламків. Зазначені ушкодження утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути частини транспортного засобу в момент контакту з тілом постраждалої, а також внаслідок її подальшого падіння на дорожнє покриття. Дані ушкодження утворилися незадовго до звернення гр. ОСОБА_6 у спеціалізований лікувальний заклад (КНП «МКЛ № 11» ОМР), і таким чином могли бути заподіяні 07.09.2023 року. Всі вищевказані ушкодження не були небезпечними для життя, складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом, спричиняють тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2 та 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. 

4.Оцінка доказів судом.
4.1.Даючи оцінку наявним доказам, суд зазначає, що фактичні обставини доведені поза розумним сумнівом. Серед головних доказів винуватості суд виділяє відеозапис. На відео можливо спостерігати рух «Mitsubishi Lancer», д.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 по вул. Б. Хмельницького. Саме ділянка місцевості, де відбувся наїзд на пішохода проглядається погано. Натомість і такого відео достатньо для інформативності та оцінки дій кожного учасника дорожнього руху. Оскільки стороною захисту не спростовані висновки комп`ютерно-технічної та автотехнічної експертизи від 22.11.2023 року № 23-5760 ОНДІСЕ, відповідно до яких швидкість автомобіля ОСОБА_3 визначена як 69 км/год., суд сприймає такий факт доведеним. Доводи обвинуваченого в цій частині, що він рухався не більше 50 км/год. не можуть поставити під сумнів висновок експерта. Для руйнування думки експерта, яка покладається на суто наукові і математичні розрахунки відеозапису події наїзду на пішохода, необхідно було щонайменше провести додаткову експертизу.
4.2.Відповідно, порушивши швидкісний режим, навіть при умові, що пішохід переходив дорогу у не встановленому місці, ОСОБА_3 створив умови для неможливості своєчасно реагувати на зміни у дорожньому русі. Він самостійно поставив себе та інших у небезпечне положення, при якому наступний розвиток таких подій вже не залежав від його волі. Автомобіль на швидкості, в момент гальмування по інерції продовжує рух. Опір, який такій інерції здійснюють гальма має важливе значення, однак розраховувати виключно на гальма та власну реакцію на дорозі помилково. Гальма при інтенсивності руху можливо не встигнуть виконати необхідну функцію, а головне дуже часто не відповідатимуть власним очікуванням водія. Як судом зазначено вище, водій при таких вихідних даних вже позбавлений можливості впливати на всі зміни на дорозі, оскільки занадто висока констеляція зв`язків, дій і наслідків. 
4.3.Даючи оцінку показанням обвинуваченого, суд зазначає, що він був досить щирим та послідовним у передачі подій і обставин, що відбулись 07 вересня 2023 року. Разом з тим його щирість це аберація. Помилковість поглядів обвинуваченого випливає з його темпераменту та характеру, і ні як не з власною рефлексією. 
4.4.Що стосується питання переходу пішоходом ОСОБА_6 вулиці в непередбаченому місці, суд зазначає, що такий фактор має місце з точку зору порушення п. 4.7. Правил дорожнього руху. Разом з тим, порушення пішоходом Правил, не нівелює відповідальності водія, який керує джерелом підвищеної небезпеки. Порушення Правил пішоходом не створює індульгенцію для усунення відповідальності водію. Неможливо також розглядати такі порушення за черговістю, коли порушення одного учасника дорожнього руху є першими за діями і можуть впливати на порушення Правил другим учасником дорожнього руху. 
4.5.Мова повинна іти про те, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують Правила дорожнього руху /п. 1.4. Правил/. Однак керуючи джерелом підвищеної небезпеки, водій по відношенню до пішохода знаходиться у набагато вигіднішому становищі. Він захищений самим автомобілем від будь-яких сторонніх ушкоджень і у випадку дорожньо-транспортної пригоди може розраховувати на більш безпечну форму наслідків, ніж пішохід. Очевидно саме тому, експертна практика та судова стають на сторону пішоходів, які при наявності мінімального порушення Правил, потрапляють у крайнє небезпечне становище для свого життя. 
4.6.Однак, у будь-якому випадку, виключно дії ОСОБА_3 , як водія автомобіля «Mitsubishi Lancer», не відповідали вимогам пункту 12.3 ПДР і з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням події. При визначені помірної швидкості автомобіля в умовах жвавої на рух пішоходів вулиці, це була вкрай необхідною дією, для забезпечення безпеки руху. 
4.7.Даючи оцінку показам потерпілої ОСОБА_6 , суд зазначає наступне. Потерпіла надавала покази дуже стримано, відповідаючи на питання з певною затримкою. Необхідно враховувати, що потерпіла знаходиться у віці 74 років. Їй очевидно важко формувати думки, висловлюватись чітко та послідовно. Тому на деякі питання, ОСОБА_6 відповідала неповно та незмістовно. Разом з тим, це не призвело до неповноти показів потерпілої, це лише показало, що літня жінка, потрапивши в небезпеку, не може пригадати фактів свого життя, у критичній обстановці. Однак, дане провадження не доводиться на показах потерпілої. 
4.8.Окремо необхідно врахувати, що очевидним є той факт, що сам контакт з транспортним засобом потерпіла не могла чітко побачити та тим більше в подальшому не могла описати детально наслідки такої пригоди. Вся увага людини у таких випадках зосереджується на отриманій травмі та власному здоров`ї. Відповідно намагання сторони захисту з`ясувати у потерпілої деталі ДТП є очевидно не релевантним існуючим фактичним обставинам та особистості потерпілої. Не можна очікувати від людини похилого віку подробиць у фактах, які вона по-перше не спостерігала, оскільки удар прийшовся їй у лівий бік, а не прямо у корпус попереду; а по-друге тому, що вона вже має ослаблене здоров`я і цілком нормально, що вона приділила основну увагу власним травмам, а не розташуванню фізичних об`єктів у просторі. Окрім того, частково питання, сторони захисту не мали жодних смислових навантажень, оскільки не розкривали ані фактів ДТП, ані обставин, які підлягають доказуванню. 
4.9.Даючи оцінку показам свідка ОСОБА_8 , суд відзначає певну їх заангажованість та тенденційність. Одразу кидається в очі акценти у деталях, які вдало зазначає свідок. Наприклад у вільних показах вона зазначила, що жінка похилого віку перебігала вулицю в невстановленому місці, порушуючи правила дорожнього руху. Тобто, увага зосереджена на віці (похилий вік), темпі руху (біг), порушення правил (відсутність пішохідного переходу, подвійна суцільна смуга). В подальшому під час уточнення головуючим вказаних обставин було з`ясовано, що людина похилого віку не бігла, а лише мала намір бігти, вона лише швидко йшла. За якими образами або діями свідок вирішила, що ОСОБА_6 бажала бігти, для суду залишилось загадкою. 
4.10.Так само критично суд оцінює покази свідка в частині інформації, яку надала свідок у відношенні погляду потерпілої під час переходу дороги, визнання себе винною та висловлювання пробачення перед водієм ОСОБА_3 . Необхідно зазначити, що будь-яка розумна людина, яка переходить дорогу, якщо в неї немає відхилень у розумових здібностях, обов`язково подивиться у лівому та у правому напрямку, в залежності від початкового руху транспорту, для того, щоб убезпечити себе від потрапляння під автомобіль. Це виходить з самого головного інстинкту людини – інстинкту самозбереження. Тому твердження що ОСОБА_6 не дивилась у сторону руху транспортного засобу, є очевидним спотворенням справжньої картини подій. Тим більше, що сама потерпіла у суді показала, що подивилась на дорогу і оскільки побачила, що автомобілі ще були далеко, прийняла рішення переходити вулицю. 
4.11.Що стосується вибачення і визнання своєї вини, суд вважає, що така поведінка потерпілої є виключно наслідком високої культури людини, її глибокого переживання, що вона може бути причиною незручностей та сум`яття для іншої людини, а тому вибачається у своїх діях. Для справжньої освіченості притаманно обопільне вибачення, оскільки цього вимагає цивілізованість та вихованість. А відомий німецький письменник ОСОБА_10 казав: «Вибачення – не означає, що ти не правий, а інша людина має рацію. Це лише означає, що цінність ваших відносин важливіша, ніж власне «Его». Таким чином, замість того, щоб самому вибачитись перед людиною, яку водій ОСОБА_3 збив джерелом підвищеної небезпеки, вочевидь останній сприйняв вибачення жінки, пішохода, похилого віку – як визнання вини, за який можливо зачепитись, як за підставу ухилення від кримінального переслідування. 
4.12.Оцінюючи загальний характер показів свідка ОСОБА_8 , суд зазначає, що покази її підтверджують сам зміст дорожньо-транспортної пригоди (збиття автомобілем пішохода), натомість картина безпосередніх подій певним чином викривлена на користь обвинуваченого. При цьому, таке спотворення є занадто явним та надміру упередженим, що нерозумно змінює факти і події життя до фантасмагорії. Такий апокрифічний зміст свідчень, примушує замислитись про справжність не тільки деталей показів, але й всього масиву інформації, яка надана у висловлюваннях свідка. Відповідно оцінюючи такі покази критично, суд використовує такі покази опосередковано виключно для цілей доведення самого факту збиття потерпілої транспортним засобом. 
4.13.Таким чином, відповідаючи на питання, чи є в діях водія ОСОБА_3 склад кримінального правопорушення, суд стверджує, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК безсумнівно доведена доказами, зібраними під час досудового розслідування, і які були досліджені судом за участю всіх учасників судового процесу. 
4.14.Суд вважає, що під час судового розгляду було достеменно встановлено в діях водія ОСОБА_3 вину – у змішаній формі. Тобто, мало місце різне психічне ставлення особи у формі умислу і необережності до різних об`єктивних ознак злочину. Суд вважає, що ОСОБА_3 умисно порушив п. п. 2.3 «б», 12.3, 12.4, 12.9 Правила дорожнього руху, які зазначені вище у вироку, однак його ставлення до наслідків було виражено у формі необережності у виді злочинної недбалості, коли обвинувачений не передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (порушення Правил дорожнього руху), але легковажно розраховував на їх відвернення. За інтелектуальною ознакою, злочинна недбалість ОСОБА_3 характеризувалась відсутністю усвідомлення суспільної небезпечності, здійснюваної нею дії (Порушення правил дорожнього руху), а також відсутністю передбачення можливості настання суспільно небезпечних наслідків. За вольовою ознакою злочинна недбалість ОСОБА_3 полягає у тому, що останній маючи реальну можливість передбачити суспільно небезпечні наслідки своєї поведінки, не мобілізував свої психічні здібності для того, щоб здійснити вольові дії, необхідні для запобігання наслідкам у вигляді наїзду на пішохода. 

5.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
5.1.Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є умови життя і виховання малолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 , без матері, а також вчинення необережного кримінального правопорушення вперше.
5.2.Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом під час судового розгляду також не встановлено.

6.Мотиви призначення покарання. 
6.1.Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 і встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки він має нахили до скоєння правопорушень. Окрім того, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
6.2.Судом встановлено, що ОСОБА_3 знаходиться у віці 55 років. Народився і виріс в м. Одесі. Має вищу військову освіту. Розлучений. Має на утримані малолітні дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку виховує самостійно. Працює водієм таксі. Має 29 років стажу керування транспортним засобом. Проживає за містом, в с. Алтестове, Біляївського району Одеської області. Раніше не судимий.
6.3.За обставинами життя обвинуваченого встановлено, що дитину він сам виховує майже з малечку. Його колишня дружина залишила дитину приблизно у три роки і з того часу, вихованням і забезпеченням дитини займається виключно сам ОСОБА_3 . Нової сім`ї ОСОБА_3 не створив. 
6.4.Дитина навчається у ЗОШ № 52, в м. Одеси, на вул. Троїцькій. Відповідно, ОСОБА_3 завозить його кожного дня у школу. Іноді навчання відбуваються онлайн і тоді хлопчик займається самостійно вдома. 
6.5.Під час допиту обвинуваченого встановлено, що він достатньо турбується про благополуччя дитини, приймає активну участь у його житті, дитячих проблемах та навчанні. Знає його уроки та успіхи у навчанні. Описуючи процес життя та виховання, ОСОБА_3 не скаржився на побут та відсутність сторонньої допомоги, або наприклад про відсутність жіночої руки у домашніх справах. З показів ОСОБА_3 можливо побачити, що він в силу власних можливостей намагається влаштувати для дитини всі необхідні перспективи для навчання і виховання. 
6.6.Таким чином, суд зважує на терезах правосуддя: поведінку обвинуваченого після ДТП і його висловлене ставлення у суді до власних дій, як незгода з обвинуваченням (з одного боку) і існуючи обставини особистого життя, у вигляді самостійного виховання малолітньої дитини. Є очевидним, що у випадку призначення досить суворого покарання, дитина залишиться без піклувальника. Навряд чи вихователі з дитячого будинку і соціальні служби здатні замінити рідного батька. Тим більше, що ОСОБА_3 якщо вірити його показам, досить непогано справляється з обов`язками – батька одинака. 
6.7.Окрім того, більш об`єктивною оцінкою особистості ОСОБА_3 буде характеристика з гімназії його дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який навчається у 5-му класі Одеської гімназії № 52. Так згідно характеристики, вихованням дитини займається батько ОСОБА_3 . Він підвищує мотивацію до навчання хлопця, формує відповідальне ставлення дитини до обов`язків, допомагає йому досягти успіху у навчанні та поведінці. Хлопець завжди акуратний, доглянутий. Савелій забезпечений необхідним для навчальної діяльності. Систематично відвідує навчальний заклад. Батько завжди на зв`язку з класним керівником, цікавиться його поведінкою та успіхами у навчанні. 
6.8.Як і в аналогічних справах, суд повторно проводить думку, що кожна людина у житті помиляється. І не існує людей, яких оминула б доленосна похибка. Єдина справжня помилка — не виправляти своїх минулих помилок. Недаремно, відомий австрійський вчений криміналіст ОСОБА_12 казав: «Ні від кого не можна вимагати, щоб він не робив помилок, але можна вимагати щоб кожен, хто зробив помилку, негайно в ній зізнавався і її виправляв ...»1.
6.9. Іноді помилки можуть призводити в тому числі до суспільно небезпечних наслідків. Однак, у кожному такому випадку, потрібно занадто самокритично оцінити свої дії. Відсутність такої критичної самооцінки, дуже часто призводить до створення нових подій у житті, які так само, або навіть ще більше призводять до порушення певних встановлених у суспільстві правил. 
6.10.Суд не погоджується з прокурором щодо виду та строку покарання, яка просила призначити штраф у сумі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень, оскільки є очевидним, що ця сума для ОСОБА_3 є майже космічною. Є очевидним що його заробіток водієм таксі, може лише поверхнево покривати витрати на себе та його малолітню дитину. Як відомо, потреби дитини незалежно від віку є досить значними, якщо ми хочемо виховати освічену людину з багатьма навичками та чеснотами. Окрім того, суд не може погодитись з прокурором в частині призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. 
6.11.Суд вважає за необхідне враховуючи всі встановлені обставини призначити покарання обвинуваченому у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК у вигляді обмеження волі на строк 1 рік. Однак, враховуючи, що ОСОБА_3 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, виховує самостійно малолітню дитину, суд вважає, що можливо застосувати до останнього положення ст. 75 КК і звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Тобто, особистість обвинуваченого свідчить про можливість виправлення без реального відбуття покарання у вигляді обмеження волі. Призначаючи покарання з випробуванням, суд застосовує положення ст. 76 КК і покладає на обвинуваченого певні обов`язки.
6.12.Одночасно суд вважає, що існують декілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, у зв`язку з чим необхідно застосувати положення ч. 2 ст. 69 КК та не призначати ОСОБА_3 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на певний строк. При застосуванні положень вказаної норми суд виходить з того, що обвинувачений, як зазначено вище самостійно виховує малолітню дитину. Єдиний засіб для заробітку є робота водієм таксі. Окрім того, як встановлено під час судового розгляду постійне місце проживання ОСОБА_3 з дитиною за межа міста Одеси, у с. Алтестове. Відповідно не тільки питання навчання дитини в м. Одесі, але й всі звичайні побутові проблеми у своєму вирішенні стають набагато складнішими. В тому числі враховуючи необхідність медичного обслуговування дитини. На фоні умов війни в Україні, нестійкої економіки, відсутністю умов для сталого заробітку, позбавлення ОСОБА_3 права керування транспортним засобом є рівнозначним позбавленням засобу до існування. Безумовно, можливо обвинувачений зміг би перепрофілюватись, однак свідомо створювати людині такий вид перешкод, не є правосуддям, а скоріш помстою заради ефемерних ідеалів. Потерпіла в процесі розгляду провадження померла. Представник потерпілої заявив, що родина не бажає пред`являти будь-яких претензій ОСОБА_3 і не бажають будь-якого відшкодування від нього. Сам ОСОБА_3 , хоча не визнав свою вину, однак за поведінкою та висловлюваннями очевидно страждає у зв`язку з виниклою подією. Пригніченість, розпач, смуток та втрачений душевний спокій, вочевидь змінили загальний вигляд обвинуваченого. Його відчуженість серед людей та знаходження у стані фрустрації доводять, що він шкодує про власні ненавмисні дії, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди. В цілому можливо зробити висновок, що моральний стан ОСОБА_3 , свідчить про розкаяння у вчиненому. Тому буде не тільки законним, але й головне справедливим не позбавляти обвинуваченого права керуванням транспортним засобом. 

7.Підстави для задоволення цивільного позову.
7.1.При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 , суд керується вимогами Кримінально-процесуального Кодексу України і Цивільного кодексу України.
7.2.Під час судового розгляду, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла у віці 75 років. Її представник – адвокат ОСОБА_7 надав заяву, повідомивши суд, що родичі потерпілої не бажають бути правонаступниками у вказаному провадженні, в тому числі підтримувати цивільний позов. 
7.3.Відповідно, суд враховуючи викладені обставини, вважає за необхідне залишити цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 – без розгляду. 

8.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
8.1.Враховуючи вид та розмір покарання, суд вважає, що підстав для застосування будь-якого запобіжного заходу обвинуваченому немає. 
8.2.Питання щодо скасування арешту майна, суд приймає на підставі ч. 4 ст. 174 КПК, відповідно до якої, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
8.3.Питання щодо речового доказу – транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_1 , підлягає вирішенню в порядку п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК, а саме необхідно повернути власнику (законному володільцю). Оскільки транспортний засіб повернутий власнику – обвинуваченому ОСОБА_3 суд вважає, в цій частині рішення суду виконаним. 
8.4.Речовий доказ CD-R диск із відеозаписом з КУ «ЦЕНТР – «077» обставин наїзду на пішохода, що мав місце 07.09.2023 року на вул. Б. Хмельницького в м. Одесі, - на підставі ч. 3 ст. 100 КПК, залишити в матеріалах кримінального провадження.
8.5.Процесуальні витрати по кримінальному провадженню, які пов`язанні з залученням експертів, відповідно до ст. ст. 118, 122, 126 КПК України, належить покласти на обвинуваченого.
8.6.Ухвалюючи вирок, суд керується ст. ст. 370, 373, 374 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
1.1.Визнати ОСОБА_3 , винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік, на підставі ч. 2 ст. 69 КК без позбавлення права керування транспортними засобами.
1.2.Відповідно до ст. 75 КК, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням строком на 1 (один) рік, поклавши на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
1.3.Початок строку відбування покарання обвинуваченому з іспитовим строком обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
1.4.Враховуючи вид покарання, будь-який запобіжний захід до обвинуваченого не застосувати. 
1.5.Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 – залишити без розгляду.
1.6.Скасувати арешт майна, який накладений ухвалою слідчого судді Хаджибейського (Малиновського) районного суду міста Одеси 11.09.2023 року, а саме з: 1) Транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
1.7.Речові докази у кримінальному провадженні: 1)Транспортний засіб «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_1 – залишити у обвинуваченого ОСОБА_3 ; 2)Речовий доказ CD-R диск із відеозаписом з КУ «ЦЕНТР – «077» обставин наїзду на пішохода, що мав місце 07.09.2023 року на вул. Б. Хмельницького в м. Одесі – залишити в матеріалах кримінального провадження.
1.8.Скасувати заборону накладену ухвалою слідчого судді від 11.09.2023 року у вигляді заборони розпоряджатись вказаним майном.
1.9.Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальній сумі 12 667 (дванадцять тисяч шістсот шістдесят сім) гривень 95 копійки.
1.10.Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано.
1.11.В частині застосованого запобіжного заходу (домашній арешт), вирок суду відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 534 КПК підлягає негайному виконанню, до набрання законної сили вироком. 
1.12.Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
1.13.Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я:  

ОСОБА_13 (австрійський юрист, основоположник криміналістики), «Керівництво для судових слідчих як система криміналістики» 1908 р. Ч. 1 на 487 стр., Нове видавництво М. 2002 р., С. 24.
1 Ганс Гросс (австрійський юрист, основоположник криміналістики), «Керівництво для судових слідчих як система криміналістики» 1908 р. Ч. 1 на 487 стр., Нове видавництво М. 2002 р., С. 24.