П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 559/3697/24
Провадження № 22-ц/4815/361/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: – Ковальчук Н.М., Хилевич С.В. ,
секретар судового засідання – Ковальчук Л.В.,

учасники справи: 
позивач – Привільненська сільська рада,
відповідач –  ОСОБА_1 
треті особи, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору 
на стороні відповідача –  ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1 – адвокатом Шевчуком Віктором Миколайовичем на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 листопада 2025 року (ухвалене у складі судді Жуковської О.Ю.) у справі за позовом Привільненської сільської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 , про витребування у власність громади земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року сільський голова Привільненської сільської ради Юрій Момотюк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування у власність громади земельної ділянки.
Позов обґрунтовував тим, що рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області у справі № 559/185/13-ц від 11.04.2013 скасовано рішення Іванівської сільської ради про затвердження технічної документації та передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2220 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в частині надання у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,10 га., а також визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛП №383852 від 05.11.2009, виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Іванівської сільської ради від 21.08.2007. Таким чином, право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку припинено. 
Всупереч вищезазначеному, право власності на зазначену земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за дружиною ОСОБА_2 – ОСОБА_1 на підставі договору дарування земельної ділянки від ОСОБА_2 07.05.2021. 
ОСОБА_2 не мав права дарувати у власність відповідачці земельну ділянку в АДРЕСА_1 , оскільки він не є власником цієї земельної ділянки, яка перебуває у власності територіальної громади.
Просили суд витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 5621682000:03:001:0004, площею 0,10 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а також вирішити питання про стягнення з відповідачки судових витрат.
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 листопада 2025 року позов задоволено: витребувано у ОСОБА_1 у комунальну власність Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області земельну ділянку з кадастровим номером 5621682000:03:001:0004, загальною площею 0,10 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , стягнуто із ОСОБА_1 на користь Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок. 
Рішення мотивовано тим, що договір даруванням від 07.05.2021 є нікчемним, а отже не створює юридичних наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю, оскільки сторонами недодержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору дарування.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду,  ОСОБА_1 – через свого представника адвоката Шевчука Віктора Миколайовича оскаржила його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що висновок місцевого суду, що ОСОБА_2 не міг дарувати земельну ділянку, оскільки достовірно знав, що вона йому не належить не має правового обґрунтування. 
На момент дарування ОСОБА_2 сільська людина похилого віку, не будучи обізнаний в правовому регулюванні земельних відносин, не знав і не міг знати про те, що земельна ділянка площею 0,10 га з кадастровим номером 5621682000:03:001:0004 більше йому не належить, так як рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11.04.2013 року його право власності припинено не було, а лише скасовано рішення Іванівської сільської ради № 135 від 21.08.2007 року, яким ОСОБА_2 було затверджено технічну документацію про передачу у власність земельної ділянки площею 0,222 га в частині надання у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,10 га та визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку.
Окрім того, перед посвідченням договору дарування нотаріус перевірила дані реєстру нерухомості, в якому заборона відчуження даної земельної ділянки була відсутня і власником її значився саме ОСОБА_2 .
Таким чином, на момент вчинення правочину ОСОБА_2 законно подарував належну йому земельну ділянку відповідачці, остання набула на неї право власності як добросовісний набувач, а висновок суду про те, що доводи представника відповідачки про те, що факт передачі майна шляхом договору дарування відбувся законно та ОСОБА_1 є добросовісною набувачкою не відповідає дійсним обставинам справи.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що спірна земельна ділянка знаходиться на території Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області, оскільки Іванківська сільська рада реорганізована шляхом приєднання до Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області. Проте, саме Іванівська сільська рада має право на подання позову на захист суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу.
Вказує на пропуск позивачем строку позовної давності.
Дубенський міськрайонний суд розглянув справу за відсутності третьої особи, не повідомленої належним чином про дату, час і місце засідання суду, чим порушив норми процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове – про відмову у задоволенні позову.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що рішенням сесії Іванівської сільської ради №13 від 18.04.1994 передано ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,25 га та для обслуговування житлового будинку розміром 0,10 га (а.с.52 зворот).
Згідно записів земельно-кадастрової книги Іванівської сільської ради за №902 та записів в погосподарській книзі ОСОБА_2 надана в користування для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства земельна ділянка площею 0,35 га в межах АДРЕСА_2 (а.с.52).
03.10.2005 ПП "Ленд Сервіс" було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки гр. ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, розташовані в с. Бортниця, Дубенського району Рівненської області, кадастрові номери земельних ділянок: 5621682000:03:001:0004 та 5621682000:03:001:0005. Підстава для виконання робіт: рішення Іванівської сільської ради №13 від 18.04.1994 (а.с.53-54).
Рішенням Іванівської сільської ради №189 від 21.08.2007 ОСОБА_2 було надано у власність земельну ділянку площею 0,2220 га, в т.ч. для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,10 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1220 га в межах с. Бортниця (а.с.55 зворот).
05.11.2009 на ім`я ОСОБА_2 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №383852 на підставі рішення Іванівської сільської ради №189 від 21.08.2007 (а.с.56).
Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 11.04.2013 у справі № 559/185/13-ц за позовом Дубенського міжрайонного прокурора в інтересах Іванівської сільської ради скасовано рішення Іванівської сільської ради №135 від 21.08.2007, яким ОСОБА_2 було затверджено технічну документацію про передачу у власність земельної ділянки загальною площею 0,2220 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в частині надання у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,10 га. Також визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №383852 від 05.11.2009, виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Іванівської сільської ради №189 від 21.08.2007. Вказане рішення набрало законної сили 30.05.2013.
Цим рішенням судом встановлено, що в порушення вимог п.4 ст. 116 Земельного кодексу України відповідачем ОСОБА_2 було здійснено повторну безоплатну приватизацію земельної ділянки. Окрім того, державний акт серії ЯГ №383852 від 05.11.2009 на земельну ділянку, виданий на підставі рішення Іванівської сільської ради №189 від 21.08.2007, яке згідно відповіді тієї ж Іванівської сільської ради від 15.11.2012 № 845, - щодо ОСОБА_3 не приймалось.
Додатковим рішенням Дубенського міськрайонного суду від 14.05.2013 з ОСОБА_2 було стягнуто і судові витрати. Це рішення набрало законної сили 03.06.2013.
У вищевказаному рішенні суду від 11.04.2013 зазначено зокрема, що сторона відповідача позов визнала частково, бо ОСОБА_2 дійсно використав два рази право на безоплатну приватизацію земельної ділянки та виготовив два державні акти: РВ 01083 від 15.04.1997 та ЯГ №383852 від 05.11.2009 (а.с.58-59).
07.05.2021 року між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдаровувана) укладено договір дарування земельної ділянки від 07.05.2021, який посвідчений приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Меткою І.А. та зареєстрований у реєстрі за № 235, згідно якого ОСОБА_2 передав безоплатно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,10 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташована в с. Бортниця, Дубенського району Рівненської області, кадастровий номер земельної ділянки 5621682000:03:001:0004 (а.с.85-86).
ОСОБА_2 , на підтвердження права власності, надав нотаріусу державний акт серії ЯГ №383852 від 05.11.2009 на земельну ділянку, що визнаний недійсним та скасований рішенням Дубенського міськрайонного суду від 11.04.2013 у справі № 559/185/13-ц, а також Витяг з Державного земельного кадастру (а.с. 87).
Крім того, ОСОБА_2 адресував приватному нотаріусу Меткій І.А. заяву від 07.05.2021, яка суперечить судовому рішенню Дубенського міськрайонного суду від 11.04.2013 у справі № 559/185/13-ц, де вказав, що земельна ділянка площею 0,10 га належить йому на праві особистої приватної власності, оскільки набута ним безпосередньо у процесі приватизації в межах норм безоплатної приватизації, визначених ст. 121 ЗК України (а.с. 92). 
Згідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27.11.2024, державну реєстрацію права на земельну ділянку кадастровий номер 5621682000:03:001:0004 за ОСОБА_1 було здійснено 07.05.2021, номер запису 41841201 (а.с.61).
15.08.2024 до Рівненської обласної прокуратури було подано скаргу адвокатом Панчелюгою К.М. в інтересах ОСОБА_4 щодо договору дарування, невиконаня рішення суду і не вчинення дій щодо вилучення відомостей з Державного земельного кадастру про належність на праві приватної власності ОСОБА_2 земельної ділянки кадастровий номер 5621682000:03:001:0004. Вихідний номер з Рівненської обласної прокуратури №20154-24, дата: 20.08.2024 (а.с.9-10).
Привільненська сільська рада, вказуючи на незаконність дарування ОСОБА_2 земельної ділянки для ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом про витребування спірної земельної ділянки у комунальну власність Привільненської сільської ради.
За статтею ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) "юридично" - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19)).
Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)).
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння,є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)).
Як вбачається з матеріалів справи, укладаючи договір дарування земельної ділянки від 07.05.2021, сторонами договору подано нотаріусу недійсний правовстановлюючий документ: державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №383852 від 05.11.2009, оскільки рішенням Дубенського міськрайонного суду від 11.04.2013, що набрало законної сили, було скасовано рішення сільської ради, яким ОСОБА_2 затверджено технічну документацію про передачу у власність земельної ділянки в частині надання у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,10 га, а також визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії ЯГ №383852 від 05.11.2009.
Оскільки спірна земельна ділянка, площею 0,10 га, розташована в с. Бортниця, Дубенського району Рівненської області, яка є власністю територіальної громади, 07.05.2021 неправомірно зареєстрована за ОСОБА_1 , наявні достатні підстави для задоволення позову Привільненської сільської ради про витребування цієї земельної ділянки, згідно положень ст. 387 ЦК України від особи, яка є останнім її набувачем.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у позивача Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області права на звернення до суду з вказаним позовом не заслуговують на увагу.
Спірна земельна ділянка дійсно знаходилась на території Іванівської сільської ради Дубенського району Рівненської області, однак згідно реформи децентралізації Іванківська сільська рада реорганізована шляхом приєднання до Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області. Іванівська сільська рада Дубенського району Рівненської області як юридична особа також припинена - в відповідному реєстрі внесено запис 29.03.2024, отже процес реорганізації завершено. Село Іваннє Дубенського району Рівненської області входить до складу Привільненської сільської територіальної громади. 
Оскільки об`єднану територіальну громаду репрезентує Привільненьска сільська рада, саме вона звернулася до суду з вказаним позовом.
Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності апеляційний суд відхиляє, з огляду на наступне.
Статтями 256, 261 ЦК України визначено, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України.
У віндикаційному позові власник майна може звернутися до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння протягом трьох років з моменту, коли він дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. 
Договір дарування, яким спірна земельна ділянка перейшла у незаконне володіння ОСОБА_1 , було вчинено 07.05.2021, чим було порушено права та законні інтереси позивача, відтак початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з цієї дати, який мав би сплинути 07.05.2024. 
Разом з тим, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та під час воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Отже, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Строки позовної давності відновили свій перебіг з 04.09.2025 на підставі Закону №4434-ІХ "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності".
Таким чином, строки давності для звернення до суду з вказаним позовом не минули та з 04.09.2025 розпочали свій перебіг, бо дата вчинення правочину та державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку припала на період дії законодавчих положень про зупинення строків давності.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1 – адвокатом Шевчуком Віктором Миколайовичем залишити без задоволення, а рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 листопада 2025 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя      Шимків С.С.

Судді:  Ковальчук Н.М.

 
Хилевич С.В.