ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

29607, м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1, e-mail: inbox@km.arbitr.gov.ua, тел.(0382)71-81-84
_______________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

"03" березня 2026 р. Справа № 924/21/26 
м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В., за участю секретаря судового засідання Люкової Л.С., розглянувши матеріали справи
за позовом керівника Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Хмельницької обласної військової адміністрації
до Волочиської міської ради
про скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасування державної реєстрації права комунальної власності та зобов`язання повернути на користь держави земельну ділянку

за участю:
прокурора – Місюри Я.І.
представника позивача – Бурими Д.Р
представник відповідача – не з`явилися. 

В засіданні оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. 

встановив: керівник Волочиської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Хмельницької обласної військової адміністрації з позовом до Волочиської міської ради, в якому просить: скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права комунальної власності Волочиської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001, площею 1,0000 га, припинивши право комунальної власності Волочиської міської ради; зобов`язати Волочиську міську раду повернути на користь держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001, площею 1,0000 га.
Ухвалою суду від 12.01.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі для її розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 27.01.2026, яке відкладалось на 10.02.2026.
Ухвалою суду від 10.02.2026 закрито підготовче провадження у справі №924/21/26, справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 10:30 год. 03.03.2026.
В обґрунтування позову прокурор зазначив, що державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001 у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Волочиською міською радою з віднесенням її до земель сільськогосподарського призначення, призвела до незаконної зміни її цільового призначення та безпідставного виведення вказаної земельної ділянки із земель природно-заповідного фонду – гідрологічного заказника загальнодержавного значення "Моначинський", які відповідно до ст. ст. 150, 164 Земельного кодексу України, перебувають під особливою охороною від необґрунтованого вилучення для інших потреб.
Відповідач відзиву на позов не надав, причини не повідомив, своїм процесуальним правом не скористався, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи. Ухвала суду від 10.02.2026 направлена відповідачу до його електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа 11.02.2026.
З приводу наведеного судом враховуються положення ч. 6 ст. 242 ГПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.
Прокурор в засіданні суду позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити з підстав, зазначених у позові.
Представник позивача в засіданні суду підтримав позовні вимоги.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.
Розпорядженням Виконавчого комітету Хмельницької обласної ради народних депутатів від 10.04.1979 №113-р доведено до відома відділів, управлінь, відомств, райміськвиконкомів, що Рада Міністрів УРСР постановою №143 від 26.03.1979 схвалила перелік болотних масивів, що підлягають охороні згідно з додатком, у якому зазначено, зокрема болотний масив "Маначинський" площею 248 га, що знаходиться в с. Маначин Волочиського району.
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Хмельницької обласної ради народних депутаті ввід 20.09.1979№251 "Про віднесення болотних масивів до заповідних категорій" постановлено, зокрема, просити Раду Міністрів Української РСР затвердити державними заказниками болотні масиви згідно додатку № 2, серед яких заказник "Моначин" площею 206 га (п.1.2 рішення).
У матеріалах справи міститься довідка про державний заказник "Маначин", довідка про доцільність організації Моначинського державного гідрологічного заказника, план заказника.
Постановою Ради Міністрів Української РСР від 25.02.1980 №132 "Про доповнення переліку державних заказників Української РСР" прийнято пропозицію Державного комітету УРСР по охороні природи про доповнення переліку державних заказників Української РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 28.10.1974 № 500, згідно з додатком, у якому зазначено у тому числі, державний заказник "Моначинський", площею 206 га, місцезнаходження: Волочиський район, с. Рябіївка.
02.07.1980 заступником Міністра сільського господарства затверджено Положення про Моначинський державний заказник (далі – Положення), відповідно до п. 1 якого Моначинський державний заказник створено з метою збереження гідрологічного режиму річки Грабарки притоки р. Збруча та охорони місця гніздування водоплавної птиці у відповідності з постановою Ради Міністрів УРСР від 25 лютого 1980 року №132 "Про доповнення переліку державних заказників Української РСР". Заказник розташований в заплаві річки Грабарки між селами Гонорівка та Моначин Волочиського району.
Загальна площа Моначинського державного заказника 206 гектарів. Територія заказника належить землекористувачам: колгоспу "Перемога" – 135 га та колгоспу "Заповіт Ілліча" – 71 га (п. 2 Положення).
Ліквідація, реорганізація Моначинського державного заказника, а також зміни його границь проводяться лише за рішенням уряду УРСР (п. 4 Положення).
Відповідно до п. 5 Положення територія Моначинського державного заказника з усіма об`єктами природи, що на ній знаходяться, є державним природно-заповідним фондом Української РСР.
Пунктом 6 Положення передбачено, що на території Моначинського державного заказника забороняється проведення такої господарської діяльності, яка може спричинити шкоду природним об`єктам, що взяті під охорону.
Моначинський державний заказник може використовуватись для проведення науково-дослідних робіт, а за погодженням з землекористувачами як учбова база для студентів вузів, технікумів, а також учнів шкіл, як місце відпочинку трудящих, для екскурсії, туризму, при умові, що це не завдасть шкоди природному стану болотного урочища (п. 7 Положення).
Подібні за змістом положення були закріплені у п. п. 1-3, 10 Положення про Державний гідрологічний заказник республіканського значення "Моначинський", затвердженого 28.11.1985 заступником Міністра сільського господарства УРСР. 
У матеріалах справи наявний паспорт №158/576 республіканського значення від 05.10.1980 на Моначинський гідрологічний державний заказник, паспорт № ГЗГ-158-576 території природно-заповідного фонду Української РСР від 10.06.1986 на державний гідрологічний заказник республіканського значення "Моначинський", с. Рябієвка Волочиського району, площею 206 га, охоронні зобов`язання Колгоспу "Заповіт Ілліча" від 10.07.1986, Колгоспу "Перемога" від 10.07.1986, Хмельницького облрибкомбінату від 10.07.1986.
Хмельницьким філіалом Подільського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру у 2009 році розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гідрологічного заказника загальнодержавного значення "Моначинський", відповідно до якої загальна площа заказника складає 220,64 га.
27.11.2009 було складено акт встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, здачі межових знаків для забезпечення схоронності гідрологічного заказника загальнодержавного значення "Моначинський".
Матеріали справи містять схему розміщення земельної ділянки гідрологічного заказника загальнодержавного значення "Моначинський". 
20.07.2017, відповідно до загальних відомостей про земельну ділянку, проведена державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001, площею 1,0000 га, категорія земель – землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення – 18.00 землі загального користування, вид використання земельної ділянки – землі загального користування (громадські пасовища).
Згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 24.08.2017 №22-16308-СГ передано в комунальну власність Волочиській міській раді Волочиського району Хмельницької області земельну ділянку площею 1,0000 га (кадастровий номер 6820986500:02:023:0001) із цільовим призначенням – землі загального користування (громадські пасовища) (18.00), яка розташована за межами с. Рябіївка Волочиського району Хмельницької області.
Рішенням Волочиської міської ради від 11.10.2017 №212-30/2017 прийнято в комунальну власність Волочиської міської ради земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності площею 1,0000 га за кадастровим номером 6820986500:02:023:0001 із цільовим призначенням – землі загального користування (громадські пасовища) код 18.00, яка розташована за межами с. Рябіївка Волочиського району.
На підставі акта приймання-передачі від 21.12.2017 Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області передало земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий номер 6820986500:02:023:0001 площею 1,0000 га, розташовану за межами с. Рябіївка Волочиського району Хмельницької області із державної власності, а Волочиська міська рада прийняла вищезазначену ділянку у комунальну власність для створення громадського пасовища.
Відповідно до інформаційної довідки № 458993877 від 30.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 10.01.2018 проведена державна реєстрація права власності Волочиської міської ради на вищевказану земельну ділянку. 
Керівник Волочиської окружної прокуратури, повідомивши про встановлення під час вивчення стану дотримання вимог природоохоронного та земельного законодавства щодо охорони та збереження об`єктів природно-заповідного фонду на території Волочиської міської об`єднаної територіальної громади Хмельницького району можливих порушень законодавства під час державної реєстрації земельних ділянок, в тому числі з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001, з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, 21.03.2023 звернувся до Департаменту природних ресурсів та екології Хмельницької обласної державної адміністрації з листом №51-1270вих-23, у якому просив надати наступну інформацію та документи: чи надходили проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, в тому числі з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001, та передачі їх у власність відповідно до ст. 186-1 Земельного кодексу України; копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі гідрологічного заказника державного значення "Моначинський" з додатками до нього, охоронним зобов`язанням, положенням, тощо, а також документи, які стали підставою для його виготовлення та затвердження; чи накладаються зазначені вище земельні ділянки на межі гідрологічного заказника "Моначинський", якщо так, то в якому співвідношенні (площі).
У відповідь на наведене звернення Департамент природних ресурсів та екології Хмельницької ОВА листом № 34-99-1073/23 від 29.03.2023 повідомив, що: відповідно до наявних в Департаменті матеріалів земельні ділянка, зокрема, з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001, знаходяться в межах гідрологічного заказника державного значення "Моначинський" площею 206,0 га; у 2009 році Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на гідрологічний заказник державного значення "Моначинський"; межі ділянки закріплені межовими знаками та передані за актом під нагляд на збереження власникам земельної ділянки; до Департаменту проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі їх у власність не надходили та висновки про погодження проєктів не видавались. Як додатки до листа зазначено наявні у Департамента матеріали на гідрологічний заказник державного значення "Моначинський".
У листі від 16.05.2024 Департамент природно-заповідного фонду та біорізноманіття Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, повідомив Волочиську окружну прокуратуру (на лист від 18.04.2024), зокрема, що клопотання про зміни меж заказника до Міндовкілля не надходило; інформація про встановлення в натурі (на місцевості) меж заказника та розроблення відповідної документації із землеустрою відсутня; відповідно до відомостей шару "Державний кадастр територій та об`єктів природно-заповідного фонду" Національного геопорталу Національної інфраструктури геопросторових даних земельна ділянка з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001 частково накладається на територію заказника. Як додаток до листа зазначено наявні у нього документи. 
Керівник Волочиської окружної прокуратури звернувся до ПП "Волочиськ Вектра" з листом №51-4330вих-24 від 05.11.2024, в якому просив графічно відобразити на викопіюванні із Публічної кадастрової карти України, виготовивши схему розміщення земельних ділянок, в тому числі з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001, відносно земельної ділянки гідрологічного заказника "Моначинський" та обрахувати площу накладення.
У відповідь ПП "Волочиськ Вектра" листом від листом № 3/11 від 06.11.2024 повідомило прокуратуру про проведення землевпорядних та камеральних робіт з виявлення накладок зазначених прокурором земельних ділянок, на підставі яких виготовило збірний кадастровий план та графічне відображення наявних накладок даних земельних ділянок з визначенням площ накладок, який долучено до листа.
Відповідно до збірного кадастрового плану земельна ділянка з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001 накладається на земельну ділянку гідрологічного заказника державного значення "Моначинський", площа накладки складає 1,0000 га.
Керівник Волочиської окружної прокуратури звернувся до Хмельницької обласної військової адміністрації із листом № 51-4623вих-25 від 18.11.2025, у якому, повідомивши про факт порушення вимог природоохоронного та земельного законодавства при державній реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001, яка знаходиться в межах території гідрологічного заказника загальнодержавного значення "Моначинський" просив надати інформацію про те, чи вживалися та чи вживатимуться адміністрацією заходи, спрямовані на скасування державної реєстрації земельної ділянки, яка входить до складу природно-заповідного фонду України загальнодержавного значення, права комунальної власності на неї та її повернення у державну власність.
Хмельницька обласна військова адміністрація у листі № 99/34-12-10513/2025 від 26.11.2025 повідомила, що нею не вживались заходи, спрямовані на скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001 та у зв`язку з обмеженим фінансуванням не заперечує щодо представництва Волочиською окружною прокуратурою захисту інтересів держави у разі наявності для цього підстав.
Враховуючи вищевикладене, керівник Волочиської окружної прокуратури в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" звернувся до Хмельницької обласної військової адміністрації з повідомленням від 23.12.2025 № 51-5077вих-25 про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 3 ст. 4 ГПК України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно зі ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, визначеному законом.
У ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" вказано, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частинами 4, 5 ст. 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) №3-рп/99 від 08.04.1999 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. 
З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.
Системне тлумачення положень статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (пункти 4, 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999).
За змістом ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
З огляду на викладене, прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підстави для звернення прокурора до суду, а суд зобов`язаний перевірити такі.
Судом зважається на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень (органи державної влади, органи місцевого самоврядування або інші суб`єкти владних повноважень, до компетенції яких віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах), а не прокурор, між тим для того щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Отже, прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. 
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №912/2385/18 від 26.05.2020.
Керівник Волочиської окружної прокуратури звертаючись із позовом у цій справі в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Хмельницької обласної військової адміністрації до Волочиської міської ради про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001, скасування державної реєстрації права комунальної власності на цю земельну ділянку та зобов`язання повернути на користь держави земельну ділянку, зокрема, повідомив, що спірна земельна ділянка накладається на земельну ділянку гідрологічного заказника загальнодержавного значення "Моначинський" та за цільовим призначенням є землями природно-заповідного фонду, які перебувають під особливою охороною від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб.
Посилаючись на ст. ст. 1, 19, 43, 46, 80, 122, 153 Земельного кодексу України (далі ЗК України), ст. ст. 3, 7, 9, 53 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", вказує, що в даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що із державної власності в комунальну, за відсутності законної підстави, вибула земельна ділянка об`єкту природно-заповідного фонду - гідрологічного заказника загальнодержавного значення "Моначинський", яка за приписами ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України, повинна перебувати в державній власності та у віданні Хмельницької ОВА, змінено її цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення. Крім того, неправомірне використання водних об`єктів та земельних ділянок в межах території об`єкту природно-заповідного фонду призводить до порушення вимог заповідного режиму, що перешкоджає збереженню його унікальності та охороні відповідного об`єкта, що в свою чергу складає державний та суспільний інтерес.
Так, відповідно до ст. ст. 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.
В абзаці 3 преамбули до Закону України "Про природно-заповідний фонд України" зазначено, що природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.
За приписами ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України.
Згідно із ст. 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" на землях природно-заповідного фонду забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. 
Відтак, дотримання встановлених законодавством заборон є необхідною умовою використання земельної ділянки природно-заповідного фонду з тією метою, щоб попередити завдання шкоди загалом навколишньому природному середовищу і, зокрема, частині світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.
Отже, повернення державі спірної земельної ділянки, яка перебуває під особливою охороною, переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна, згідно із загальними інтересами, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням, що відповідно складає підвищений державний та суспільний інтерес.
Зважаючи на викладене, прокурор мав право звернутися до суду для захисту відповідних публічних інтересів. При цьому прокурор повідомив, що інтереси держави порушено внаслідок вибуття земельної ділянки із її володіння поза її волею, шляхом відчуження особою, яка не мала на те відповідних повноважень. 
Водночас, відповідно до ст. ст. 317, 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
За змістом ст. 80 ЗК України, ст. 2, 170, 326 ЦК України право власності на землі державної власності належать державі Україна, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади.
Відповідно до ст. ст. 16, 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів, розпоряджаються землями державної власності відповідно до закону.
Згідно з п. а) ч. 1 ст. 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Відтак, уповноваженим органом у спірних правовідносинах є Хмельницька обласна військова (державна) адміністрація. 
На підтвердження вжиття заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор додав до позовної зави лист від 18.11.2025, в якому проінформував Хмельницьку обласну військову адміністрацію про існування порушень інтересів держави в результаті порушення вимог природоохоронного та земельного законодавства при державній реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001, яка знаходиться в межах території гідрологічного заказника загальнодержавного значення "Моначинський" та просив повідомити про заходи, які вживатимуться щодо захисту таких інтересів.
У відповідь Хмельницька обласна військова адміністрація у листі від 26.11.2025 повідомила, що нею, у зв`язку з обмеженим фінансуванням, не вживались заходи, спрямовані на скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001 та не заперечила щодо представництва Волочиською окружною прокуратурою захисту інтересів держави у разі наявності для цього підстав.
З наведеного слідує, що позивач з урахуванням обізнаності про порушення інтересів держави, на які вказує прокурор, на такі порушення не відреагував, заходів захисту вказаних інтересів, зокрема, у судовому порядку, не вжив. Невжиття таких заходів за умови обізнаності про наявність відповідного порушення, про що свідчить вищенаведене листування прокурора з позивачем, стало підставою для звернення прокурора в інтересах держави в особі позивача до суду з цим позовом.
Водночас наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у суді позивачем не заперечено.
Така бездіяльність позивача як компетентного органу, який здійснює відповідні повноваження у сфері спірних правовідносин, є самостійною юридичною особою, однак яка незалежно від причин не здійснює захист інтересів держави в судовому порядку, виключає можливість трактування прокурора як альтернативного суб`єкта звернення до суду, що замінює компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. У цьому випадку прокурор виконує саме субсидіарну роль, замінюючи в судовому провадженні позивача, який всупереч вимогам закону не здійснюють захист інтересів держави.
Наведені вище обставини щодо обізнаності позивача з порушенням інтересів держави, свідчать про встановлення обставин, за яких порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій з їх захисту, що призводить до виникнення у прокурора не лише права, а й обов`язку вжити заходів з представництва інтересів держави в суді.
Вказане відповідно до статті 53 Господарського процесуального кодексу України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру" є підставою для захисту інтересів держави в особі позивача шляхом пред`явлення цього позову. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18.
При цьому у підтвердження дотримання прокурором порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" для звернення до суду з відповідним позовом, у матеріали справи надано повідомлення (від 23.12.2025), адресоване Хмельницькій обласній військовій адміністрації, про наявність підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в особі позивача в суді.
Зважаючи на викладене та з огляду на те, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та обґрунтовано звернувся до суду в інтересах держави в особі Хмельницької ОВА.
Щодо суті позовних вимог, суд зазначає наступне.
Статтею 18 ЗК України встановлено, що до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.
До особливо цінних земель відносяться, зокрема, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення (п. "г" ч. 1 ст. 150 ЗК України). 
За змістом ст.ст. 43, 44 ЗК України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Згідно зі ст. 45 ЗК України землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності, порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.
Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів визначає Закон України "Про природно-заповідний фонд України", у абзаці 2 преамбули якого зазначено, що природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища.
У статті 1 Закон України "Про природно-заповідний фонд України" передбачено , що завданням законодавства України про природно-заповідний фонд України є регулювання суспільних відносин щодо організації, охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, відтворення їх природних комплексів, управління у цій галузі.
Згідно з положеннями ч. ч. 1.2 ст. 3 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" до природно-заповідного фонду України належать природні території та об`єкти, зокрема, заказники. Заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.
На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.
Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проєктів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
У ст. 8 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" наведено перелік основних засобів збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Так, збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду забезпечується шляхом: встановлення заповідного режиму; організації систематичних спостережень за станом заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення комплексних досліджень з метою розробки наукових основ їх збереження та ефективного використання; додержання вимог щодо охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду під час здійснення господарської, управлінської та іншої діяльності, розробки проектної і проектно-планувальної документації, землевпорядкування, лісовпорядкування, здійснення оцінки впливу на довкілля; запровадження економічних важелів стимулювання їх охорони; здійснення державного та громадського контролю за додержанням режиму їх охорони та використання; встановлення підвищеної відповідальності за порушення режиму їх охорони та використання, а також за знищення та пошкодження заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення широкого міжнародного співробітництва у цій сфері; проведення інших заходів з метою збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Згідно положень ст. 25 "Про природно-заповідний фонд України" заказниками оголошуються природні території (акваторії) з метою збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів. Оголошення заказників провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів. 
На територіях заказників забороняються суцільні, прохідні, лісовідновні та поступові рубки, видалення захаращеності, а також полювання та інша діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник. Господарська, наукова та інша діяльність, що не суперечить цілям і завданням заказника, проводиться з додержанням загальних вимог щодо охорони навколишнього природного середовища. Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження (ст. 26 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" ).
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 53 Закону порядок відведення земельних ділянок природним заповідникам, біосферним заповідникам, національним природним паркам, регіональним ландшафтним паркам, а також ботанічним садам, дендрологічним паркам, зоологічним паркам визначається Земельним Кодексом України. Території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.
Із матеріалів справи вбачається, що розпорядженням виконавчого комітету Хмельницької обласної ради народних депутатів від 10.04.1979 №113-р доведено до відома відділів, управлінь, відомств, райміськвиконкомів, що Рада Міністрів УРСР постановою №143 від 26.03.1979 схвалила перелік болотних масивів, що підлягають охороні згідно з додатком, у якому зазначено, зокрема болотний масив "Маначинський" площею 248 га, що знаходиться в с. Маначин Волочиського району.
Рішенням виконавчого комітету Хмельницької обласної ради народних депутатів від 20.09.1979 №251 "Про віднесення болотних масивів до заповідних категорій" постановлено просити Раду Міністрів Української РСР затвердити державними заказниками болотні масиви згідно додатку №2, серед яких заказник "Моначин" площею 206 га ( п.1.2 рішення, п. 3 додатку).
Постановою Ради Міністрів Української РСР від 25.02.1980 №132 "Про доповнення переліку державних заказників Української РСР" прийнято пропозицію Державного комітету УРСР по охороні природи про доповнення переліку державних заказників Української РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 28.10.1974 №500, згідно з додатком, у якому вказано, у тому числі, державний заказник "Моначинський", площею 206 га, місцезнаходження: Волочиський район, с. Рябіївка.
Відповідно до п. п. 1, 2 Положення про Моначинський державний заказник, затвердженого 02.07.1980 заступником Міністра сільського господарства, Моначинський державний заказник створено з метою збереження гідрологічного режиму річки Грабарки притоки р. Збруча та охорони місця гніздування водоплавної птиці у відповідності з постановою Ради Міністрів УРСР від 25 лютого 1980 року №132 "Про доповнення переліку державних заказників Української РСР". Заказник розташований в заплаві річки Грабарки між селами Гонорівка та Моначин Волочиського району. Загальна площа Моначинського державного заказника 206 гектарів. Територія заказника належить землекористувачам: колгоспу "Перемога" – 135 га та колгоспу "Заповіт Ілліча" – 71 га..
У п. 5 вищезазначеного Положення зазначено, що територія Моначинського державного заказника з усіма об`єктами природи, що на ній знаходяться, є державним природно-заповідним фондом Української РСР.
Пунктами 6, 7 Положення передбачено, що на території Моначинського державного заказника забороняється проведення такої господарської діяльності, яка може спричинити шкоду природним об`єктам, що взяті під охорону.
Моначинський державний заказник може використовуватись для проведення науково-дослідних робіт, а за погодженням з землекористувачами як учбова база для студентів вузів, технікумів, а також учнів шкіл, як місце відпочинку трудящих, для екскурсії, туризму, при умові, що це не завдасть шкоди природному стану болотного урочища.
Аналогічні за змістом положення були закріплені і в п. п. 1-3, 10 Положенні про Державний гідрологічний заказник республіканського значення "Моначинський", яке затверджене 28.11.1985 заступником Міністра сільського господарства.
В матеріалах справи наявні паспорт №158/576 республіканського значення від 05.10.1980 на Моначинський гідрологічний державний заказник, паспорт № ГЗГ-158-576 території природно-заповідного фонду Української РСР від 10.06.1986 на державний гідрологічний заказник республіканського значення "Моначинський", охоронні зобов`язання Колгоспу "Заповіт Ілліча" від 10.07.1986, Колгоспу "Перемога" від 10.07.1986, Хмельницького облрибкомбінату від 10.07.1986.
Хмельницьким філіалом Подільського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру у 2009 році розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гідрологічного заказника загальнодержавного значення "Моначинський", відповідно до якої загальна площа заказника складає 220,64 га. Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплені межовими знаками.
Відповідно до ч. 9 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ч. 1 ст. 79-1 ЗК України).
Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом (ч. 2 ст. 79-1 ЗК України).
Згідно з положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Відповідно до ч. 10 ст. 79-1 ЗК України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
З матеріалів справи слідує, що 20.07.2017 проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001, площею 1,0000 га, категорія земель – землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення – 18.00 землі загального користування, вид використання земельної ділянки – землі загального користування (громадські пасовища).
Згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 24.08.2017 №22-16308-СГ земельну ділянку площею 1,0000 га (кадастровий номер 6820986500:02:023:0001) із цільовим призначенням – землі загального користування (громадські пасовища) (18.00), яка розташована за межами с. Рябіївка Волочиського району Хмельницької області передано в комунальну власність Волочиській міській раді Волочиського району Хмельницької області
Рішенням Волочиської міської ради від 11.10.2017 №212-30/2017 прийнято в комунальну власність Волочиської міської ради земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності площею 1,0000 га за кадастровим номером 6820986500:02:023:0001 із цільовим призначенням – землі загального користування (громадські пасовища) код 18.00, яка розташована за межами с. Рябіївка Волочиського району.
На підставі акта приймання-передачі від 21.12.2017 Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області передало із державної власності, а Волочиська міська рада прийняла у комунальну власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий номер 6820986500:02:023:0001 площею 1,0000 га, розташовану за межами с. Рябіївка Волочиського району Хмельницької області.
Відповідно до інформаційної довідки № 458993877 від 30.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 10.01.2018 проведена державна реєстрація права власності Волочиської міської ради на вищевказану земельну ділянку. 
Тобто, з врахуванням наведеного, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001 площею 1,0000 га стала об`єктом цивільних прав за основним цільовим призначенням (категорія) землі сільськогосподарського призначення.
Водночас, у листі № 34-99-1073/23 від 29.03.2023 Департамент природних ресурсів та екології Хмельницької ОВА повідомив, що земельна ділянка з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001 знаходиться в межах гідрологічного заказника державного значення "Моначинський" площею 206,0 га.
Також, у листі від 16.05.2024 Департамент природно-заповідного фонду та біорізноманіття Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України зазначив, що відповідно до відомостей шару "Державний кадастр територій та об`єктів природно-заповідного фонду" Національного геопорталу Національної інфраструктури геопросторових даних земельна ділянка з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001 накладається на територію заказника.
Окрім того, відповідно до збірного кадастрового плану , розробленого ПП "Волочиськ Вектра" (лист № 3/11 від 06.11.2024) земельна ділянка з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001, площею 1,0000 га, накладається на земельну ділянку гідрологічного заказника державного значення "Моначинський", площа накладки складає 1,0000 га.
Отже, земельна ділянка з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001 повністю сформована з земель природно-заповідного призначення.
Положеннями статті 20 ЗК України унормовано умови встановлення та зміни цільового призначення земельних ділянок.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Респрубліки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Згідно з ч. 7 ст. 20 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.
Натомість, усупереч зазначеному, матеріали справи не містять доказів погодження Кабінетом Міністрів України зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001 на дату передачі її до земель комунальної власності.
Отже, змінивши цільове призначення спірної земельної ділянки - з природно-заповідного призначення на сільськогосподарське призначення, без погодження з Кабінетом Міністрів України, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області перевищило свої повноваження
Відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 122 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Положеннями ч. 9 ст. 149 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для не лісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, вилучати земельні ділянки державної власності природоохоронного призначення на момент виникнення спірних відносин мав виключно Кабінет Міністрів України (до 27.05.2021).
Проте, із змісту наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 24.08.2017 №22-16308-СГ не вбачається посилань на постанову чи розпорядження Кабінету Міністрів України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
У силу положень ст. 13 Конституції України, ст. 4 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" земля, природні ресурси України є власністю Українського народу.
Відповідно ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
У ч. 5 ст. 122 ЗК України встановлено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.
У ст. 16 вищевказаного Закону передбачено , що місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів.
Згідно із п. 11 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцева державна адміністрація погоджує документацію із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України "Про землеустрій", щодо відповідності зазначеної документації законодавству у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Положеннями п. "а" ч. 2 ст. 20-4 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що до компетенції обласної державної адміністрації належить забезпечення реалізації державної політики у сфері заповідної справи, формування, збереження та використання екологічної мережі, здійснення управління та регулювання у сфері охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду України на відповідній території.
Враховуючи вищенаведене, землі природно-заповідного фонду гідрологічного заказника державного значення "Моначинський" належать до державної власності та перебувають у розпорядженні обласної державної адміністрації, однак спірну земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Волочиською міською радою як комунальна власність.
Таким чином, оскільки Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області не було наділене повноваженнями щодо розпорядження землями природно-заповідного фонду (частиною земель природно-заповідного фонду є спірна земельна ділянка площею 1,0000 га) та зміни цільового призначення земель природно-заповідного фонду державної власності на землі сільськогосподарського призначення, прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 24.08.2017 №22-16308-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у комунальну власність" зумовило незаконну передачу земельної ділянки з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001 із земель державної власності до земель комунальної власності та фактичну зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки.
При цьому, суд погоджується із доводами прокурора, що вимога про визнання незаконним та скасування вищевказаного наказу не є необхідним для ефективного відновлення права власника та не буде вважатись належним способом захисту права власника.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц зазначила, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням Земельного кодексу України та Закону України "Про природно-заповідний фонд України" потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право власності на цю ділянку (такий підхід не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц , від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц , від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц , від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).
За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов.
З огляду на викладене, прокурор правомірно звернувся до суду із вимогами про зобов`язання Волочиської міської ради повернути на користь держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001, площею 1,0000 га.
Разом з тим, державна реєстрація спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі як ділянки сільськогосподарського призначення та проведена державна реєстрація права власності Волочиської міської ради перешкоджає повернути земельну ділянку на користь держави, як земельну ділянку природно-заповідного фонду.
Верховний Суд у постанові від 11.10. 2023 у справі № 734/1560/20 дійшов висновку, що задоволення вимоги прокурора про повернення земельної ділянки у державну власність саме собою не є правовою підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення права власності на спірну земельну ділянку. У зв`язку з цим у разі задоволення негаторного позову прокурора вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірну земельну ділянку є такою, що також відповідає ефективному способу захисту порушених прав держави.
За приписами ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для, зокрема, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.
Відповідно до ч. 13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, в разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.
Таким чином, порушення порядку зміни цільового призначення спірної земельної ділянки є підставою для визнання реєстрації такої земельної ділянки недійсною, що передбачає скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001.
Окрім того, за приписами ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Аналогічні положення щодо припинення речових прав при скасуванні державної реєстрації земельної ділянки передбачено також ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України.
За змістом ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі, зокрема, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
Таким чином, скасування державної реєстрації земельної ділянки передбачає одночасне припинення усіх наявних речових прав щодо такої земельної ділянки, що здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення про скасування державної реєстрації прав.
За вказаних обставин є обґрунтованою вимога про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права комунальної власності Волочиської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001 з припиненням права комунальної власності Волочиської міської ради.
Отже, з урахуванням змісту права, за захистом якого звернувся прокурор, а також характеру його порушення, ефективним та належним способом захисту порушеного права є також скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та скасування державної реєстрації права власності відповідача у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із припиненням права комунальної власності Волочиської міської ради. 
Окрім того, судом враховується стала позиція Великої Палати Верховного Суду, в якій звертає увагу на те, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави (зокрема земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (ч. 3 ст. 13, ч. 7 ст. 41, ч. 1 ст. 50 Конституції України, ч. 3 ст. 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок, які набуваються лише згідно із законом (ст. 14 Конституції України) (постанови від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 07.11.2018 у справі №488/6211/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц).
Суд зазначає, що повернення спірної земельної ділянки переслідує легітимну мету - здійснення контролю за використанням відповідного майна відповідно до загальних інтересів з метою забезпечення його використання за цільовим призначенням. Важливість таких інтересів зумовлена особливим правовим статусом цієї земельної ділянки та необхідністю дотримання встановлених законом обмежень щодо обігу і використання земель природно-заповідного фонду для запобігання заподіянню шкоди навколишньому природному середовищу та об`єктам, що перебувають під особливою державною охороною.
За таких обставин втручання держави у право мирного володіння спірною земельною ділянкою природно-заповідного фонду, яка перебуває під особливою охороною, переслідує легітимну мету контролю за використанням цієї ділянки за цільовим призначенням згідно із загальними інтересами. 
Суспільний інтерес у цій справі щодо повернення земельної ділянки державі в особі Хмельницької обласної військової адміністрації спрямований на задоволення соціальних потреб: у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права на цю земельну ділянку, яка належить до земель природно-заповідного фонду, у недопущенні забороненої законом діяльності на території гідрологічного заказника державного значення "Моначинський".
Як зазначено судом вище передача спірної земельної ділянки, яка була сформована із земель природно-заповідного фонду, з державної форми власності до комунальної форми власності відбулась всупереч нормам чинного законодавства, а тому і набуття права комунальної власності Волочиською міською радою є незаконним.
При цьому, Волочиська міська рада при прийнятті рішення про прийняття земельної ділянки з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001 у комунальну власність, у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель природно-заповідного фонду і про неможливість передання її у комунальну власність Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області (близькі за змістом висновки, висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05. 2018 у справі № 372/2180/15-ц, від 22.05. 2018 у справі № 469/1203/15-ц і від 30.05.2018 у справі №469/1393/16-ц).
Положеннями ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказів, які спростовують заявлені позовні вимоги суду не подано.
Відтак, враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 73, 74, 86, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов керівника Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, – Хмельницької обласної військової адміністрації, до Волочиської міської ради про скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасування державної реєстрації права комунальної власності та зобов`язання повернути на користь держави земельну ділянку задовольнити.

Скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права комунальної власності Волочиської міської ради (31200, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Волочиськ, площа Центральна, 1, код 04060695) на земельну ділянку з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001, площею 1,0000 га, припинивши право комунальної власності Волочиської міської ради.

Зобов`язати Волочиську міську раду (31200, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Волочиськ, площа Центральна, 1, код 04060695) повернути на користь держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації (м. Хмельницький, майдан Незалежності, Будинок Рад, код 22985083) земельну ділянку з кадастровим номером 6820986500:02:023:0001, площею 1,0000 га.

Стягнути з Волочиської міської ради (31200, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Волочиськ, площа Центральна, 1, код 04060695) на користь Хмельницької обласної прокуратури (м. Хмельницький, провулок Військоматський, 3, код 02911102) 9084,00 грн (дев`ять тисяч вісімдесят чотири гривні 00 коп.) витрат на оплату судового збору.
Видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).
Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.
Повне рішення складено 06.03.2026.

Суддя В.В. Виноградова