13.04.2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  	копія	
  	Справа № 401/3448/25  Провадження № 2/401/377/26	

13 квітня 2026 року м. Світловодськ
Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Мельничика Ю.С., 
за участю: секретаря судових засідань Рудської В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами,
ВСТАНОВИВ: 

Процедура (рух справи):
У жовтні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за договорами у розмірі 113 723,35 грн, а також судові витрати, що складаються з судового збору та витрати на правничу допомогу.
Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 17 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 24 лютого 2026 року за клопотанням представника позивача витребувано докази.
Представник позивача подав клопотання про проведення судового засідання без його участі.
Представник відповідача - адвокат Пащенко Л.В. подав заяву про розгляд справи без його участі та за відсутності відповідача. 
Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється.

Аргументи позивача,Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр":
Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 09.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та ОСОБА_1 укладено договір про споживичй кредит № 100141104, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 5000 грн.
27.06.2021 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"та ОСОБА_1 укладено договір позики №75859864, за умовами якого відповідачу надано позику у розмірі 10 500 грн.
Відповідачу було надано кредитні кошти шляхом їх перерахування на картковий рахунок, вказаний останньою при реєстрації. На підтвердження факту видачі кредитів позивач посилається на листи операторів платіжних послуг та реєстри транзакцій, вказуючи, що як небанківська установа він позбавлений можливості надавати банківські виписки, а обов`язок доведення неотримання коштів за наявності доказів їх відправлення покладається на відповідача.
17.12.2021 було укладено договір № 17/12-2021-62 відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 100141104. В подальшому 10.03.2023 було укладено договір № 10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ "Коллект Центр"права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 100141104.
27.01.2022 було укладено договір № 27/01/2022 відповідно до якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75859864. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ "Коллект Центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75859864.
Таким чином, ТОВ "Коллект Центр" наділено правом вимоги до відповідача за кредитним договором №100141104 та договором позики №75859864.
Зважаючи, що відповідач свої зобов`язання за договорами не виконала, за нею рахується заборгованість у розмірі 113723,35, яка складається з: 1) за договором №100141104 від 09.09.2021 року: - заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 5000 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 35875 грн., заборгованість за комісіями - 950 грн.; 2) за договором № 75859864 від 27.06.2021 року: - заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 10500 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 19506, 19 грн., інфляційні збитки - 168 грн., нараховані 3% річних - 24,16 грн.
Щодо структури заборгованості, позивач стверджує, що нарахування відсотків здійснювалося відповідно до погоджених сторонами умов щодо стандартної та зниженої відсоткових ставок. Позивач обґрунтовує правомірність нарахування відсотків поза межами первісного строку кредитування наявністю в договорах механізму автоматичної пролонгації, на яку відповідач надала згоду під час укладення правочинів. Також зазначається, що нараховані суми є платою за користування грошима, а не штрафними санкціями, що виключає застосування пільг, передбачених п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо звільнення від відповідальності за прострочення під час воєнного стану.
Позивач звертає увагу суду на те, що відповідач протягом тривалого часу частково сплачувала заборгованість, що згідно з практикою Верховного Суду є конклюдентними діями, які свідчать про визнання боргу та переривання позовної давності. Крім того, позивач вважає повністю доведеними та співмірними витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн, вказуючи на наявність усіх необхідних розрахунків та актів, і наголошує, що відповідач не надала жодних доказів на спростування їх обґрунтованості. Враховуючи викладене, позивач наполягає на задоволенні позову в повному обсязі, включаючи суму основного боргу, відсотки, комісії та судові витрати.

Аргументи відповідача, ОСОБА_1 :
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву та додаткові пояснення, у яких заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Заперечення мотивовані тим, що заявлений позивачем розмір заборгованості за договорами № 100141104 від 09.09.2021 року та № 75859864 від 27.06.2021 року суттєво перевищує фактичні зобов`язання відповідача. Зокрема вказує, що за умовами договору № 100141104 строк кредитування становив 29 днів, а за договором № 75859864 — 30 днів, тому зазначає, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється. Відтак, нарахування процентів поза межами договірного строку (зокрема, суми у розмірі 35 875,00 грн та 19 506,19 грн відповідно) є незаконним. Крім того, відповідач наголошує на нікчемності договірних умов щодо сплати комісій через ненадання кредитодавцем реальних супутніх послуг, що є порушенням законодавства про захист прав споживачів. Також відповідач вважає неправомірними вимоги про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних, оскільки згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від такої відповідальності у період дії воєнного стану. Стосовно вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн, відповідач вважає їх абсолютно неспівмірними зі складністю справи та ціною позову, зазначаючи, що такі витрати є необґрунтованими та не відповідають критеріям розумності й реальності. Підсумовуючи, відповідач зазначає, що загальна сума заборгованості за двома договорами, розрахована згідно з вимогами закону та межами строків кредитування, становить 21 330,00 грн, а тому позовні вимоги у заявленому обсязі задоволенню не підлягають.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Встановлені судом обставини справи:
Матеріалами справи встановлено, що 09 вересня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та відповідачем ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір про споживчий кредит №100141104 за умовами якого ТОВ "Мілоан" зобов`язалося надати відповідачеві грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 5000 грн. а той, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (пункти 1.1, 1.2 кредитного договору)
Пунктами 1.3, 1.4 кредитного договору №100141104 узгоджено строк кредитування, а саме строком на 29 днів з 09.09.2021; термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 08.10.2021.
Пунктом 1.5.1 кредитного договору №100141104 передбачено сплату комісії за надання кредиту у розмірі 950 грн., яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово.
Відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору №100141104 проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 2,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно з п. 1.6 кредитного договору №100141104 стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 2.1 договору №100141104 кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. (а.с.11-15).
З довідки про ідентифікацію вбачається, акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор: W39109; дата відправки ідентифікатора позичальнику: 09.09.2021; номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор: НОМЕР_1 (а. с. 109).
ТОВ "Мілоан" свої зобов`язання за договором №100141104 виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, що підтверджується випискою наданою АТ "Укрсиббанк" по картковому рахунку № НОМЕР_2 , що відкритий на ім`я ОСОБА_1 , з якої видно зарахування кредитних коштів у сумі 5000 грн. З виписки по рахунку ОСОБА_1 видно, що вона користувалася кредитними коштами, та частково сплачувала заборгованість (а.с.237-245)
Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором про споживчий кредит №100141104 від 09.09.2021 виникла заборгованість станом на 23.09.2025 у розмірі 41 825 грн., що складається з: - заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 5000 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 35875 грн., заборгованість за комісіями - 950 грн. (а.с.17)
17 грудня 2021 року ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Вердикт капітал" уклали договір факторингу № 17/12-2021-62, відповідно до умов якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "Вердикт капітал" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 100141104. (а.с.18-22)
На підтвердження переходу права вимоги позивач надав копії платіжного доручення, акту приймання-передавання Реєстру Боржників за договором факторингу, реєстру боржників до вище вказаного договору факторингу, та витяг з Реєстру боржників, відповідно до якого до ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №100141104 (а.с. 27-33).
Таким чином ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право вимоги до відповідача та стало новим кредитором за вищевказаним договором.
10.03.2023 було укладено договір № 10-03/2023/01 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступило на користь ТОВ "Коллект Центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 100141104. (а.с.70-75)
На підтвердження переходу права вимоги позивач надав копії платіжного доручення, акту приймання-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу, акту зарахування зустрічних однорідних вимог, реєстру боржників до вище вказаного договору факторингу, та витяг з Реєстру боржників, відповідно до якого до ТОВ "Коллект Центр" перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №100141104 у розмірі 41 825 грн, що складається з: - заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 5000 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 35875 грн., заборгованість за комісіями - 950 грн. (а.с. 81-89).
Таким чином ТОВ "Коллект Центр" набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 та стало новим кредитором за вищевказаним договором.

Крім цього, 27 червня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 укладено договір позики №75859864, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано позику в сумі 10 500 грн шляхом перерахування на її банківський картковий рахунок, строком на 30 днів, зі сплатою процентної ставки 1,99 % в день. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (пункти 2.1-2.3, 4 договору). Вказаний договір підписано в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. (а.с.136)
ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"свої зобов`язання за договором №75859864 виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачеві можливість розпоряджатись позикою на умовах, передбачених договором, що підтверджується випискою наданою АТ "Укрсиббанк" по картковому рахунку № НОМЕР_2 , що відкритий на ім`я ОСОБА_1 , з якої видно зарахування коштів у сумі 10 500 грн. З виписки по рахунку ОСОБА_1 видно, що вона користувалася грошовими коштами, та частково сплачувала заборгованість (а.с.237-245)
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором №75859864 від 27.06.2021 року виникла заборгованість станом на 23.09.2025 у розмірі 30 198,35 грн., що складається з: - заборгованість по основній сумі кредиту - 10 500 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 19506, 19 грн., інфляційні збитки - 168 грн., нараховані 3% річних - 24,16 грн. (а.с.10,17)
27 січня 2022 року ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"та ТОВ "Вердикт капітал" уклали договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до умов якого "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"відступило на користь ТОВ "Вердикт капітал" права вимоги за договорами до позичальників, в тому числі за договором №75859864 від 27.06.2021 року. (а.с.35-43)
На підтвердження переходу права вимоги позивач надав копії платіжного доручення, Реєстру боржників до вище вказаного договору факторингу, та витяг з Реєстру боржників, відповідно до якого до ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором №75859864 (а.с. 46-49).
Таким чином ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право вимоги до відповідача та стало новим кредитором за вищевказаним договором.
10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступило на користь ТОВ "Коллект Центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75859864. (а.с.70-75)
На підтвердження переходу права вимоги позивач надав копії платіжного доручення, акту приймання-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу, акту зарахування зустрічних однорідних вимог, реєстру боржників до вище вказаного договору факторингу, та витяг з Реєстру боржників, відповідно до якого до ТОВ "Коллект Центр" перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №100141104 у розмірі 41 825 грн, що складається з: - заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 5000 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 35875 грн., заборгованість за комісіями - 950 грн. (а.с. 81-89).
Таким чином ТОВ "Коллект Центр" набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 та стало новим кредитором за вищевказаним договором.
Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, сторонами не спростовані.

Оцінка суду (джерела права):
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до положень ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
У відповідності до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Положеннями ст. 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
За приписами ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
За приписами ч. 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
В ч. ч. 4, 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно з вимогами ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис ", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У відповідності до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України 12 липня 2001 року № 2664-III "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою.
У п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в ст. 6 Закону № 2664-III.
Так, за змістом ч. 1 ст. 6 Закону № 2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Крім того, відповідно до п. 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231" до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).
Отже, за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (п. 6 ч.1 ст. 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту).
При цьому, така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу.
Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (ч. 1 ст. 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом ч. 2 ст. 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.
Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.
Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладених договорів факторингу та відступлення прав вимоги, а тому до ТОВ "Коллект Центр", перейшло право вимоги за кредитним договором №100141104 від 09.09.2021, та договором позики №75859864 від 27.06.2021, що укладені між відповідачем ОСОБА_1 та первісними кредиторами.
Факт правонаступництва, за яким до ТОВ ТОВ "Коллект Центр" перейшло право кредитора за вказаними договорами підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.
Судом встановлено, що після заміни кредитора, відповідач не вчиняв дій щодо погашення заборгованості за вищевказаними договорами, що не спростовано і самим відповідачем.

Висновок суду:
І. Щодо стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №100141104 від 09.09.2021
1. З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ "Мілоан» було укладено кредитний договір №100141104 від 09.09.2021 року.
Із кредитного договору вбачається, що у відповідності до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. 
Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а, відтак, породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі.
ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, перерахувавши відповідачу кредитні кошти на підставі договору з оператором платіжних послуг, про що свідчать відповідні довідки та виписки з карткового рахунку відповідача № НОМЕР_2 .
Таким чином, доводи відповідача про ненадання позивачем доказів щодо отримання кредитних коштів є безпідставними, оскільки підтверджені належними доказами.
Посилання відповідача на те, що саме первісний кредитор повинен надати докази перерахування їй коштів, з огляду на встановлені обставини, спосіб укладенні кредитного договору та його умови та доведення позивачем порушення позичальником грошових зобов`язань, суд розцінює як намагання уникнути відповідальності.
Позивачем надано належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором №100141104 від 09.09.2021 року, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивач ТОВ "Коллект Центр" як новий кредитор у встановленому законом порядку набув право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №100141104 від 09.09.2021 року.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту укладеним між нею та ТОВ «Мілоан» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідача, внаслідок такого порушення не позбавлений можливості отримати кредитні кошти, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в розмірі 5000 грн. 

2. Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення відсотків за кредитним договором та комісії, суд виходить з наступного.
Згідно з вимогами ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Так, згідно умов кредитного договору №100141104 від 09.09.2021 року укладеного з ТОВ «Мілоан», відповідачу надано кредит у розмірі 5000 грн., які підлягають стягненню.
Пунктами 1.3, 1.4 кредитного договору №100141104 узгоджено строк кредитування, а саме строком на 29 днів з 09.09.2021; термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 08.10.2021.
З розрахунку наданого позивачем та Реєстру боржників видно, що відповідачу нарахована заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги у розмірі 35875 грн, що свідчить про те, що після відступлення права вимоги позивачем не здійснювалося додатково нарахування відсотків.
Відповідно до п. 2.2.2 Договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 Договору.
Відповідно до п. 2.2.3 Договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 Договору. Стандартна (базова) ставка не є підвищеною.
Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Згідно п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця.
Відповідно до п. 2.3.2 Розділ 2.3 Договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у наступному:
а) здійснені платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил;
б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору.
Після настання зазначених в пунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п. 1.4 змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується Кредитодавцем в особовому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення.
Отже, сторонами погоджено, строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Тобто, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості.
Таким чином, суд доходить до висновку, що стягувачем було правомірно та у відповідності до домовленостей між Сторонами, що викладені в даному Договорі, нараховано відсотки в межах дії даного Договору з урахуванням погоджених умов щодо строку договору та його пролонгації.
Пунктом 1.5.1 кредитного договору №100141104 передбачено сплату комісії за надання кредиту у розмірі 950 грн., яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово.
Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у ЗУ "Про захист прав споживачів" текст ст. 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
Положення ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Аналізуючи умови договору про споживчий кредит №100141104, суд дійшов висновку про правомірність дій щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту.
Отже, виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Договір був підписаний сторонами, ними не оскаржувався, а отже є обов`язковим до виконання.
Так, комісія за надання кредиту в розмірі 950 грн. нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору, вона відображена і в тексті кредитного договору, який був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність останньої щодо включення комісії "за надання кредиту" до загальних витрат за кредитним договором.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 35875 грн. та заборгованості за комісією в розмірі 950 грн. підлягають задоволенню.

ІI. Щодо стягнення заборгованості за договором позики №75859864 від 27.06.2021
1. На підставі досліджених судом доказів встановлено, що 27.06.2021 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 укладено договір позики №75859864, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано позику в сумі 10 500 грн шляхом перерахування на її банківський картковий рахунок.Вказаний договір підписано в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
У відповідності до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. 
ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"свої зобов`язання за кредитним договором виконало, перерахувавши відповідачу кредитні кошти на підставі договору з оператором платіжних послуг, про що свідчать відповідні довідки та виписки з карткового рахунку відповідача № НОМЕР_2 .
Таким чином, доводи відповідача про ненадання позивачем доказів щодо отримання кредитних коштів є безпідставними, оскільки підтверджені належними доказами.
Посилання відповідача на те, що саме первісний кредитор повинен надати докази перерахування їй коштів, з огляду на встановлені обставини, спосіб укладенні кредитного договору та його умови та доведення позивачем порушення позичальником грошових зобов`язань, суд розцінює як намагання уникнути відповідальності.
Позивачем надано належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за договором позики №75859864 від 27.06.2021 року, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивач ТОВ "Коллект Центр" як новий кредитор у встановленому законом порядку набув право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №75859864 від 27.06.2021 року
За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором укладеним між нею та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідача, внаслідок такого порушення не позбавлений можливості отримати кредитні кошти, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в розмірі 10 500 грн. 

2. Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення відсотків, суд виходить з наступного.
Згідно з вимогами ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
З розрахунку наданого позивачем та Реєстру боржників видно, що відповідачу нарахована заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги у розмірі 19 506,19 грн, що свідчить про те, що після відступлення права вимоги позивачем не здійснювалося додатково нарахування відсотків.
Відповідно до п.2 Договору сума позики становить 10 500,00 грн. Строк позики 30 днів. Знижена процентна ставка - 0,70%, процентна ставка за понадстрокове користування Позикою за день становить 2,70%. Відповідно до п.4 Договору Проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та погашення, на залишок Позики.
Підписанням цього договору позики відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. п. 5.1 договору позики).
Також відповідач погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license, їх зміст, суть, об`єм, зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі (п. п. 5.2 договору позики).
До матеріалів справи додано Правила №11/02/2021 в редакції від 11.02.2021 року. Доказів того, що на дату укладення договору були наявні Правила в іншій редакції, які мають відмінні умови, матеріали справи не містять.
Відповідно до п.6.5 Правил у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/ несвоєчасного повернення позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування.
Відповідно до п. 6.8 Правил Позичальник надає свою згоду, що у період з першого дня понадстрокового користування позикою (її частиною) і до дати повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики, на суму позики) її частину) нараховуються проценти у розмірі, встановленому договором позики.
У розділі 7 Правил визначено порядок продовження строку користування позикою.
Так, згідно п. 7.1 Правил позичальник має право продовжити строк користування позикою (далі - Пролонгація). За продовження строку користування позикою, позичальник сплачує товариству проценти на умовах, обраних позичальником для здійснення певного виду пролонгації.
Пунктом 7.2 встановлено, що умови пролонгації вказуються в Особистому кабінеті позичальника на сайті. При цьому, розмір процентів, що сплачує позичальник для оформлення пролонгації визначається виходячи з процентної ставки, зазначеної у Договорі позики та кількості днів, на яку позичальник бажає оформити пролонгацію.
Пунктом 7.5. Правил передбачено, що Позичальник має право продовжити строк користування позикою необмежену кількість разів.
Відповідно до п. 7.8. Правил Позичальник погоджується, що при обранні виду Пролонгації в Особистому кабінеті та виконанні умов, встановлених Товариством для оформлення Пролонгації та продовження строку (терміну) дії Договору позики, таке оформлення та продовження відбувається автоматично, а згода Позичальника проявляється у здійсненні дій по внесенню грошових коштів на ім`я Товариства та без будь-якого додаткового документального оформлення. У такому випадку вчинена Позичальником сукупність дій, спрямованих на оформлення Пролонгації, в тому числі внесення Позичальником грошових коштів на ім`я Товариства, є діями, які виражають намір Позичальника здійснити подовження.
Відповідно до п. 7.12 Правил якщо позичальник під час внесення платежу не бажає оформлювати пролонгацію, позичальник зобов`язаний повідомити про це товариство протягом 24 годин з моменту внесення платежу.
Згідно п. 9.7 Правил, якщо під час дії особливих умов виконання договору позики, встановлених для позичальника в рамках програми лояльності, позичальником буде допущено порушення умов, визначених правилами програми лояльності, особливі умови виконання договору позики для позичальника втрачають силу, а нараховані згідно умов договору позики проценти підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою, розмір якої зазначається в договорі позики, та оплаті позичальником в повному обсязі на загальних умовах за весь період дії договору позики і незалежно від запропонованих особливих умов програми лояльності.
З викладеного слідує, що умовами договору та Правилами передбачено нарахування відсотків за фактичний строк користування позикою поза межами 30- денного (пільгового) строку користування позикою.
Отже, продовження строку кредитування та автопролонгація договору передбачені розділом 7 Правил. 
Доказів того, що відповідач повідомляв кредитора про небажання продовжувати строк кредитування згідно з п. 7.11 Правил, матеріали справи не містять, та відповідачем не надано.
Отже відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного договору, та підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів в позику.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 19 506,19 грн. підлягають задоволенню.

3. Щодо стягнення з відповідача інфляційних збитків - 168 грн., та нарахованих 3% річних - 24,16 грн., суд дійшов наступного висновку.
Відповідач заперечує проти стягнення інфляційних збитків в сумі 168,00 грн. та три відсотки річних у сумі 24,16 грн., посилаючись на у п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким встановлено, що у разі прострочення позичальником грошового зобов`язання за договором кредиту або позики позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України.
З долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача, що складений ТОВ "Вердикт Капітал", видно, що відповідачу нараховано 3 % річних та інфляційні збитки за 28 днів, у період з 27.01.2022 р. по 23.02.2022 р. включно. Таким чином, п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не застосовується, оскільки передбачає звільнення позичальника від відповідальності з 24 лютого 2022 року, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 72 023,35 грн., що складається з: 1) за договором №100141104 від 09.09.2021 року: - заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 5000 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 35875 грн., заборгованість за комісіями - 950 грн.; 2) за договором № 75859864 від 27.06.2021 року: - заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 10500 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 19506, 19 грн., інфляційні збитки - 168 грн., нараховані 3% річних - 24,16 грн.

III. Щодо розподілу судових витрат
Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. 
Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 25000 грн.
Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
На підставі п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
За нормами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Нормою ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно усталеної практики Верховного Суду, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (справи № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18).
На підтвердження понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу представником позивача надано до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, заявку на надання юридичної допомоги №591 від 01.09.2025 року, Витяг з акту №14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 року, у яких міститься детальний опис робіт (послуг). 
Відповідно детального опису робіт заявлена до стягнення сума 25000 грн. включає: усну консультацію - 2 год. (4000 грн.), підготовка пропозицій - 3 год. (6000 грн.), складання позовної заяви - 5 год. (15000 грн.)
Відповідач зазначив, що сума заявлена щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн. є необґрунтованою та безпідставною і не підлягає задоволенню, оскільки такі витрати є неспівмірними та відсутні жодні обґрунтування таких витрат.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).
Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18,від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідача про зменшення розміру витратна професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Керуючись такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи розумність розміру витрат позивача на правову допомогу, виходячи з характеру спірних відносин у справі, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для стягнення усіх заявлених витрат позивача на професійну правову допомогу. Суд вважає розмір судових витрат позивача на правову допомогу, пов`язаний зі складанням позовної заяви про стягнення заборгованості за договорами, яка є типовою для позивача, явно завищеною. Крім того, за практикою Верховного Суду надання консультацій, ознайомлення з матеріалами кредитної справи та погодження правової позиції входять до процесу підготовки і складання позовної заяви, тому окремій грошовій оцінці не підлягають. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про зменшення розмір витрат на правову допомогу до 10 000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., так як позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1534,16 грн. (2422,40 х (72023,35 грн./113723,35 грн.), та витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 6333,21 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 10-13, 76-81, 83, 89, 141, 223, 264, 265, 268, 274, 279, 353ЦПК України, ст.ст. 258, 267, 525, 526, 610, 611, 1048-1054 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" суму заборгованості за договорами у загальному розмірі 72023,35 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 6333,21 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1534,16 грн.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:
Позивач – ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", адреса: вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, м. Київ, код ЄДРПОУ 44276926.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою:      АДРЕСА_1 , РНОКПП  НОМЕР_3 .

Суддя Світловодського
міськрайонного суду Ю.С. Мельничик
Згідно з оригіналом